Poul Funder Larsen

TV 2

25 år med penge, politik og primadonnaer

Gyldendal Business

Indhold

Forside

Titelblad

Rolleliste

Forord

Indledning

Del I – Kulturrevolution i den bedste sendetid

Del II – Højt at flyve

Del III – Knald og fald på Kvægtorvet

Del IV – Mellem fallit og fugleflugt

Kilder

Tak

Om forfatteren

Kolofon

Rolleliste

Jens Bilgrav-Nielsen (f. 1936). Spillede som radikal medieordfører en nøglerolle i vedtagelsen af TV 2-loven i 1986. Uddannet lærer, har arbejdet som højskolelærer. Mangeårigt medlem af Folketinget, energiminister 1988-90. Bestyrelsesformand hos TV 2 1999-2003, hvor han kæmpede mod privatisering af selskabet.

Niels Boserup (f. 1943). Bestyrelsesformand hos TV 2 i den turbulente periode fra 2004 til 2007. Uddannet journalist. Karriere i bl.a. forsikringsbranchen. Administrerende direktør for Københavns Lufthavne 1991-2007. Diverse bestyrelsesposter bl.a. i Jyllands-Posten. I dag formand for Oticon Fonden.

Niels Breining (f. 1955). Mangeårig chef for landets største og mest lønsomme tv-distributør, YouSee, der har kørt tæt parløb med TV 2 om lancering af en række nichekanaler. Uddannet økonom. Arbejdede i telesektoren fra slutningen af 70’erne. Administrerende direktør for Tele Danmark Kabel TV, senere YouSee, 1999-2013.

Ivar Brændgaard (f. 1949). Tv-direktør, der siden slut-80’erne har været en af TV 2 Regionernes mest markante skikkelser. Uddannet cand. theol., højskolemand. Ansat fra 1988 som administrerende direktør for TV/Midt-Vest i Holstebro, en af de stationer i TV 2’s regionale system, som slog hurtigst igennem.

Anne Engdal Stig Christensen (f. 1968). Programdirektør hos TV 2 siden 2013, mangeårig programplanchef sammesteds. Uddannet i dansk og kommunikation. Ansat på TV 2 1994-2007, som planchef fra 2003. Arbejdede siden som programdirektør på SBS og planchef på DR bl.a. med relanceringen af DR1 i 2012.

Morten Stig Christensen (f. 1958). Magtfuld chef for TV 2 Sporten og toneangivende medlem af stationens ledergruppe. Uddannet lærer, tidl. anfører for håndboldlandsholdet. Chef for TV 2 Sporten 1988 til 2007. I dag generalsekretær i Dansk Håndbold Forbund.

Hans Peter Clausen (f. 1928, d. 1998). Kulturminister og drivkraft bag vedtagelsen af TV 2-loven i 1986. Historiker og bl.a. formand for Mediekommissionen (1980-84), der anbefalede skabelsen af et TV 2. Konservativ kulturminister 1986-88. Senere andre ministerposter samt formand for Folketinget.

Bo Damgaard (f. 1948). Programchef for TV 2 i stationens store år i 1990’erne og begyndelsen af 00’erne. Uddannet cand.phil. i dansk, højskolelærer. Programmedarbejder hos bl.a. DR i 70’erne og 80’erne. Programchef hos TV 2 1993-2007. I dag direktør for Film Fyn og medierådgiver med flere bestyrelsesposter.

Michael Dyrby (f. 1958). Nyhedsdirektør hos TV 2 og siden 90’erne en toneangivende skikkelse i stationens nyhedsdækning. Uddannet lærer og journalist. Journalist hos TV/Midt-Vest og siden TV 2 Østjylland 1989-94. Souschef på TV 2 Nyhederne, siden nyhedschef (fra 2002) og nyhedsdirektør (fra 2010).

Henrik Dyring (f. 1956). Direktør for TV 2’s kommercielle aktiviteter 1995 til 1999. Direktør for TV 2 Reklame 1995-96. Efter reklameselskabets nedlæggelse blev han kommerciel direktør i TV 2. Siden bl.a. administrerende direktør for Eniro og De Gule Sider. Diverse bestyrelsesposter.

Merete Eldrup (f. 1963). Administrerende direktør for TV 2 siden december 2007 og en drivkraft bag redningsplanen for TV 2 i 2008-09. Uddannet cand.polit. Karriere i centraladministrationen 1985 til 1997. Direktør i Politiken og JP/Politikens Hus 1997-2007. Har ledet TV 2 i en periode med fokus på oprydning og konsolidering.

Lars Grarup (f. 1959). Programplanchef for TV 2 1995 til 2000 i en periode præget af professionalisering og generel fremdrift for stationen. Uddannet journalist. TV 2 Lorry 1989 til 1995 som journalist og leder. Efter tiden hos TV 2 bl.a. mediedirektør i DR og i dag digital chefredaktør på Dagbladet Politiken.

Jens Gaardbo (f. 1956). Ikonisk studievært og siden nyhedschef for TV 2 i stationens mest succesfulde periode. Uddannet journalist. Ansat ved bl.a. DR i 1980’erne. Journalist hos TV 2 fra stationens start. Nyhedschef 1997-2002. Siden kommunikationschef og selvstændig rådgiver. I dag vært på TV 2 News.

Jens Howitz (f. 1952). Direktør for det uafhængige kommercielle selskab TV 2 Reklame i stationens første stormomsuste år. Uddannet cand.merc., karriere i det private erhvervsliv. Direktør for TV 2 Reklame 1987 til 1992. Siden managementkonsulent og headhunter.

Per Mikael Jensen (f. 1962). Direktør for TV 2 i 2006-07 i en driftig periode præget af mange nye initiativer. Uddannet journalist. Lang karriere i dagbladsbranchen hos Politiken, Jyllands-Posten og Metro, bl.a. som international chefredaktør. Siden afskeden med TV 2 i 2007 administrerende direktør for Metro International.

Lars Nørby Johansen (f. 1949). Næstformand i TV 2’s bestyrelse i en omskiftelig periode fra 2005 til 2007. Uddannet cand.phil., universitetslærer. Karriere i forsikringsbranchen. Fra 1988 til 2005 i spidsen for Falcks store ekspansion. Formand for Nørby-udvalget vedrørende corporate governance. I dag formand for Falck.

Anders Kronborg (f. 1964). Økonomidirektør i TV 2 2004-07. Konstitueret som administrerende direktør i anden halvdel af 2007 efter Per Mikael Jensen, med hvem han kørte et tæt parløb. Tidl. økonomidirektør i DR og administrerende direktør for Berlingske Tidende. I dag COO for den svenske Kinnevik-gruppe, der ejer bl.a. Metro og MTG.

Lone Kühlmann (f. 1945). Bestyrelsesformand for TV 2 fra 1994 til 1999, hvor stationen voksede kraftigt. Uddannet journalist. Mangeårig karriere i DR, bl.a. på TV-Avisen. Chefredaktør på Alt for Damerne 1988-90. I dag kommentator og forfatter.

Cristina Lage (f. 1954). Administrerende direktør for TV 2 i perioden 2000 til 2003, hvor bølgerne gik højt om stationens mulige privatisering. Uddannet cand.merc. Karriere i erhvervslivet i bl.a. Privatbanken og ISS. Direktør for Louisiana 1996-2000. Efter TV 2-tiden karriere i finansbranchen. I dag direktør for Unipension.

Lars Liebst (f. 1956). Bestyrelsesformand for TV 2 i perioden siden slut-2007, hvor der har stået konsolidering på dagsordenen. Teateruddannet i New York. Medstifter af Grønnegårds Teatret. Administrerende direktør for Tivoli siden 1996. Diverse bestyrelsesposter, bl.a. formand for Statens Kunstråd 2003-07.

Helge Lorenzen (f. 1933). Direktør for TV Syd, som fra 1983 var med til at bane vejen for regionalt tv i Danmark, og som fra 1987 blev TV 2’s første regionale station. Chef for TV Syd frem til sin pensionering i 1996. Før regional-tv-tiden var han i mange år journalist på DR og bl.a. med til at starte TV-Avisen i 1965.

Jørgen Madsen Lindemann (f. 1966). Administrerende direktør for Modern Times Group i Danmark fra 2002 i en periode, hvor den svenskejede koncern har været kommerciel førsteudfordrer til TV 2. Karriere i MTG siden 1994, bl.a. som mangeårig sportschef. I dag topchef for hele MTG med hovedsæde i Stockholm.

Brian Mikkelsen (f. 1966). Kulturminister fra 2001 til 2008 og en drivende kraft i forsøget på at privatisere TV 2. Uddannet cand.scient.pol. Medlem af Folketinget siden 1994. Efter tiden som kulturminister var han justitsminister og erhvervs- og økonomiminister. I dag gruppeformand for De Konservative.

Jørgen Steen Nielsen (f. 1947, d. 2012). Programchef for TV 2 fra slutningen af 1988 i en periode, hvor stationen fortsat var i rivende udvikling. Sportschef på TV 2 1987-88. Fra 1994 til 1998 hos MTG bl.a. som administrerende direktør for TV3. Siden sportschef i DR og ansat på bl.a. TV 2 Bornholm og TV 2 Nyhederne.

Peter Normann (f. 1967). Finansdirektør i TV 2 siden 2008 i en periode med fokus på finansiel disciplin og frasalg af flere aktiver, bl.a. TV 2’s andel af sendenettet. Tidligere bl.a. direktør i investeringsbanken SEB, hvor han bistod JP/Politikens Hus og Egmont med deres bud på TV 2 afgivet i 2004.

Peter Parbo (f. 1944). Administrerende direktør for TV 2 fra 2003 til 2006 under og efter forsøget på at privatisere stationen. Før det indflydelsesrig økonomidirektør på stationen siden 1990. Uddannet økonom. Karriere hos B&O og siden som direktør i dagspressen. Efter TV 2 bl.a. administrerende direktør i Syddanske Medier.

Jørgen Flindt Pedersen (f. 1940). Administrerende direktør i TV 2 fra 1993 til 1999 i en ekspansiv og afslutningsvis turbulent periode. Uddannet cand.scient.pol. Stjernejournalist hos DR 1967-87. Direktør og chefredaktør for Det Fri Aktuelt 1987-93. Forfatter samt producent af en lang række dokumentarfilm.

Jørn Henrik Petersen (f. 1944). Bestyrelsesformand i TV 2 fra 1986 til 1994 under opbygningen af stationen og i dens første store vækstperiode. Uddannet økonom. Professor ved Syddansk Universitet, forfatter til en række historiske og økonomiske værker. En stribe bestyrelsesposter, bl.a. i bladverdenen.

Samuel Rachlin (f. 1947). Nyhedernes første ankermand, der spillede en væsentlig rolle i opbygningen af Nyhedsredaktionen på TV 2 i perioden 1987 til 1990. Korrespondent for TV 2 fra 1990 til 1994, og igen ansat på stationen fra 1998 til 2006. I dag forfatter og kommunikationskonsulent.

John Ranelagh (f. 1947). Direktør med ansvar for programmer hos TV 2 i opstartsfasen 1987-88, men forlod stationen under dramatiske omstændigheder inden dens start. Briten havde været med til at starte Channel Four i 1980’erne. Forfatter til en række bøger. Tilknyttet TV 2 Norge siden dets start i 1992.

Flemming Rasmussen (f. 1963). Kommerciel direktør i TV 2 siden 2000 under fire permanente og en konstitueret administrerende direktør. Uddannet på Handelshøjskolen. Karriere i bl.a. franske L’Oréal i 1990’erne. Umiddelbart før ansættelsen på TV 2 arbejdede han i mediebureaubranchen.

Henrik Ravn (f. 1963). Programplanlægningschef på TV 2 i perioden 2000-03, hvor stationen var i generel fremgang. Tidligere ansat i Programafdelingen på TV 2 og som programchef på TV 3. Efter TV 2-tiden har han i en årrække været administrerende direktør for SBS TV. I dag direktør for SBS Discoverys nordiske aktiviteter.

Jens Rohde (f. 1970). Direktør for den kuldsejlede TV 2 Radio i 2007, og før det som mediepolitisk og politisk ordfører for Venstre en central aktør i forsøget på at privatisere TV 2 i 2004-05. Tidligere lokalradiojournalist. Folketingsmedlem 1998-2007. I dag medlem af Europa-Parlamentet for Venstre.

Jørgen Hübertz Schleimann (f. 1929). Den ikoniske og kontroversielle første direktør for TV 2 fra 1987 til 1992. Uddannet bibliotekar. Journalistisk virksomhed i 1950’erne og 60’erne. Ansat i DR fra 1967 til 1982, bl.a. som chef for Radioavisen. Efter TV 2-tiden bl.a. kortvarigt chefredaktør for Jyllands-Posten.

Tøger Seidenfaden (f. 1957, d. 2011). Administrerende direktør for TV 2 i 1992 til 1993 i en periode med organisatoriske omstruktureringer efter de første års hurtige vækst. Forlod overraskende TV 2 i 1993 for at blive chefredaktør for Dagbladet Politiken, en position, han havde til sin død.

Erik Stephensen (f. 1951). Direktør hos Nordisk Film (1989-95) og siden Skandinavisk Film Kompagni (1996-2010), der begge var blandt TV 2’s største samhandelspartnere i produktionsbranchen. Uddannet journalist. Karriere i DR. Chefredaktør på Det Fri Aktuelt sammen med Jørgen Flindt Pedersen.

Palle Kisbye Strøm (f. 1968). Programdirektør for TV 2 fra 2006 til 2013, hvor stationens hovedkanal i perioder var i alvorlig modvind. Uddannet i filmvidenskab. Ansat i DR 1993-97. Underholdningsredaktør på TV 2 1997-99. Stifter og kanalchef for TV 2 Zulu, siden chef for alle stationens nichekanaler og programchef.

Ulla Terkelsen (f. 1944). Nyhedschef for TV 2 i de første omtumlede år fra 1987 til 1992. Siden og frem til i dag korrespondent for stationen med base i bl.a. Bruxelles og London. Uddannet journalist. Ansat hos DR’s TV Aktualitetsafdeling fra 1976 til 1987.

Forord

Når en normaldansk tv-seer født i 1980’erne går bort i midten af dette århundrede, mæt af talentshows, breaking news og reality-tv, må hun forventes at have tilbragt tre til fire år foran en TV 2-kanal.

Vi hænger ca. tre timer og 15 minutter foran tv’et hver dag, uge ud og uge ind – og mere end en time hver dag er det TV 2, kanalvælgeren er indstillet på. Det bliver til noget med årene.

Faktisk bruger vi dobbelt så meget tid på at se TV 2 som på at læse eller transportere os selv i løbet af en dag. Vi bruger også, målt over et helt liv, langt mere tid foran TV 2, end vi i gennemsnit bruger på f.eks. omsorgen for vores børn eller for den sags skyld vores eget toilette – hvis man skal tro tidsstudier i hvert fald.

TV 2 er – om vi kan lide det eller ej – en stor og væsentlig del af vores tilværelse. Mange af os kan tidsfæste vigtige begivenheder i vores eget liv efter, hvad der skete på skærmen i de forskellige år. Hvad enten det drejer sig om Murens fald i 1989, EM-triumfen i fodbold i 1992 eller terrorangrebene den 11. september 2001, så er det sandsynligt, at du (ligesom jeg) oplevede dem via TV 2.

Jeg har selv fulgt TV 2 siden stationens start i 1988. Først som universitetsstuderende i film- og medievidenskab med faglig interesse i opbruddet på tv-markedet. Senere mere på afstand som ivrig sofakartoffel. De seneste syv-otte år har jeg igen haft lejlighed til at følge stationen tættere på som journalist med speciale i medier på først Jyllands-Posten og siden Børsen.

De primære kilder til denne beretning er dog ikke skriftlige. De består af over 60 lange interviews med en række af de TV 2-folk, der har præget stationens historie gennem 25 år. Jeg har talt med direktører, bestyrelsesformænd og nyhedschefer – og med konkurrenter, politikere og professionelle iagttagere.

Det har ikke været nogen kedelig tur down memory lane. For TV 2 har lige fra sin start givet de danske medier et skud tiltrængt kulør. På skærmen og bag ved den, hvor der – som det vil fremgå af de følgende sider – har været masser af drama, intriger og kampe om magten over det, som TV 2 med et marketingslogan (der indeholder mere end et gran af sandhed) har kaldt „Danmarks største fællesskab“.

Ser man et øjeblik bort fra de mange men’er og hvis’er i historien om TV 2 (meget, meget mere herom på de følgende sider), så ramte stationen ved sin lancering en guldåre, som den med stort held har udnyttet lige siden. Der kan være grund til skåltaler i den anledning, men det er ikke denne bogs ærinde. Fokus her er på samspillet mellem penge, politik og personligheder i TV 2’s udvikling. Det er en historie nært forbundet med samfundsudviklingen, det politiske liv, de økonomiske konjunkturer og selvfølgelig periodens rivende udvikling inden for teknologi og medier.

Når så meget skal sammenfattes på begrænset plads, må der gribes til forkortelser og forenklinger. En række episoder, der nemt kunne kandidere til en plads, er brutalt udeladt. Personer, som har spillet en væsentlig rolle i TV 2-historien, nævnes i nogle tilfælde i en bisætning – hvis overhovedet. Men sådan må det være, når en så begivenhedsrig historie fortælles på begrænset plads.

Tv-folk vil have forståelse for dette. For tv er ikke et sentimentalt medie. Det handler om nuet og om flowet, om at underholde og formidle. Det er også denne bogs ambition.

Indledning

På afgrundens rand (2008)

„Nok er tv kultur. Vist er det det. Men det er penge, længe før det bliver kultur. Og der bliver ingen kultur, medmindre der er penge.“

– Jørgen Schleimann, administrerende direktør for TV 2 (1987-1992)

Det er en lidt større delegation, end hun egentlig har ventet, som Merete Eldrup modtager i et møderum på Kvægtorvet denne tirsdag eftermiddag.

TV 2’s administrerende direktør har været i jobbet godt et par måneder her i februar 2008, og hun er stadig i gang med at lære husets talrige forretningsforbindelser at kende. Produktionsselskaber, rådgivere, tv-distributører – you name it.

Tirsdag den 19. februar er turen kommet til Danske Bank i Odense, som har været TV 2’s faste bankforbindelse i over 20 år.

Det har taget lidt tid at få booket mødet i direktørens tætpakkede kalender. Også denne dag er det gået slag i slag for Merete Eldrup, der er ankommet med et tidligt tog fra København.

Om formiddagen har direktionen holdt sit ugentlige møde, og det har ikke bidraget til at højne humøret hos TV 2-direktøren.

Årsregnskabet for 2007 er ved at være klar – med det dårligste resultat siden begyndelsen af 90’erne. Direktionen har også måttet tage til efterretning, at sportskanalen TV 2 Sports første år har kostet TV 2 mere end 70 mio. kr. De kan tjenes ind igen, men hvad skal man stille op med prestigeprojektet TV 2 Radio, som poster hundredtusinder af kroner ud i æteren hver evig eneste dag?

Det ligger alt sammen i baghovedet hos TV 2-direktøren, mens hun i rask tempo traver ned ad Kvægtorvets brede gange til lokalet, hvor bankfolkene venter.

Som altid på en hverdagseftermiddag er der livlig trafik rundt mellem kontorer og studier i TV 2’s hovedkvarter på Rugårdsvej i Odense, og Merete Eldrup hilser til højre og venstre.

Tv er et flow, en strøm, der aldrig falder helt til ro; så der afvikles, planlægges og produceres konstant i studier og storrum på Kvægtorvet. I primetime denne aften i februar skal stationen vise Årgang 0 og Bubber og BS på nye afveje, to sikre sællerter, der begge trækker på den pæne side af en halv mio. seere.

Merete Eldrup passerer monitorer, hvor TV 2 News kører på med politiske reaktioner på en bølge af hærværk og påsatte brande over hele landet. Mere beroligende er nyhederne fra den økonomiske front. Der er indgået overenskomster med store lønstigninger, fortæller nyhedskanalen. Den sidste ombæring af højkonjunkturens boblevand er i gang, mens seismografen i TV 2’s salgsafdeling allerede er begyndt at opfange de første rystelser fra kommende skælv.

I mødelokalet, hvor direktionen også plejer at samles, er der sat kaffe og te frem. Der bliver hilst og introduceret – Merete Eldrup noterer sig, at der også er folk fra Danske Banks kreditafdeling i København til stede – og direktøren underholder de forsamlede med indtryk fra sine første måneder på stationen.

Men så snart mødet er kommet rigtig i gang, bliver det åbenbart, at det her måske alligevel ikke er noget helt almindeligt, gennemsnitligt ‘hilse på’-møde. For bankfolkene har en ting, de gerne lige vil tage op med TV 2-chefen.

Det drejer sig om en kreditlinje på 100 mio. kr., som banken – tidernes almindelige ugunst taget i betragtning – gerne vil reducere forretningsomfanget med.

Hundrede millioner kroner? Merete Eldrup skal lige have den igen.

Hun har ikke mange kontanter i kassen på dette tidspunkt. Der er forsvundet over en halv mia. kr. i likvider året før, regningerne fra en række nye initiativer, bl.a. det mislykkede radioprojekt, hober sig op, og 2008 er begyndt med et fald i annonceindtægterne.

TV 2-direktøren regner hurtigt efter i hovedet. Hundrede millioner – det er noget, der minder om lønudbetalingen for stationens over 1.000 ansatte i marts og april måned.

Bankfolkene er høflige, men bestemte. De kan i princippet kalde lånet ind fra dag til dag, men de vil naturligvis give en så kær kunde fornuftig tid til at få orden i forholdene.

På landets største tv-station er man ikke vant til at befinde sig i økonomisk forsvarsposition på den måde. Her ser man sig ikke som en teenager med for mange sms-lån, og uroen begynder så småt at brede sig på tv-folkenes side af konferencebordet.

TV 2 får en frist til den 1. juli 2008.

Stormvarsel i yderste klitrække

Søjlehallen på Kvægtorvet er 130 meter lang og fuld af ekkoer fra TV 2’s historie. Måske lytter Merete Eldrup til nogle af dem, mens hun går tilbage til sit kontor.

Det er her, Jørgen Schleimann – TV 2’s legendariske dynamo i pionerårene – ved stationens åbning har udfordret DR til direkte duel. Det er her, TV 2 har fejret mange af sine triumfer; lanceret stadig nye kanaler; markeret vagtskiftet mellem sine direktører. En Schleimann, en Tøger Seidenfaden, en Jørgen Flindt Pedersen, en Per Mikael Jensen.

Jobbet som topchef på TV 2 er et af mediebranchens mest ombejlede, synlige og udsatte jobs. Der er ingen garanti for en lang karriere: I arvefølgen af permanente TV 2-topchefer er Merete Eldrup nr. syv på bare 20 år.

For Eldrup står i spidsen for en offentligt ejet station, som må påregne politikernes konstante opmærksomhed. En station, hvis fiasko og succes hver dag bedømmes af fem millioner kræsne smagsdommere. Og en station, som navigerer i et åbent kommercielt farvand, hvor de økonomiske strømforhold og konjunkturelle kastevinde kan ændre både sejlretning og marchhastighed.

Ikke at det er kommet som nogen overraskelse for den 44-årige direktør, der er gået ind i jobbet med åbne øjne.

Som nyuddannet økonom har Merete Eldrup i slut-80’erne og begyndelsen af 90’erne arbejdet for og med nogle af landets dygtigste politiske strateger. I Finansministeriet hos Henning Dyremose. I Erhvervsministeriet hos Mimi Jakobsen. Så hun ved, hvordan man skaber resultater på den politiske front.

Hun kender også medieverdenen indefra som direktør på Rådhuspladsen, i JP/Politikens Hus, hvor man er i gang med at skabe en koncern, der har ambitioner om at spille med i den nordiske elitedivision.

Merete Eldrup er kort sagt ikke den, der griber efter lugtesaltet ved den første lille vanskelighed. Hun er en pragmatisk problemløser. Men denne udfordring kan alligevel få det til at svimle.

For nok har TV 2-direktøren et cv fyldt med solide bedrifter, men hun har aldrig før stået i alleryderste klitrække, som topchef og øverste ansvarshavende, mens det blæser op med vindstyrke 12.

I timerne efter mødet med bankfolkene, på vej hjem i toget mod København, reflekterer Merete Eldrup over situationens alvor og begynder gradvis at overveje sine næste skridt.

Et varsel i februar

I februar 2008 er der stadig godt et halvt år, til Roskilde Bank lokalt og Lehman Brothers globalt indvarsler det helt store Armageddon for samfundsøkonomien i sensommeren. Men for TV 2 falder klokken i slag allerede en diset februardag med finregn, så langt øjet rækker.

„For mig begyndte finanskrisen i februar 2008,“ siger Merete Eldrup.

Og TV 2-direktøren har grund til bekymring. Meget er allerede gået galt for TV 2 i disse årets første måneder, og det skal snart blive værre.

Den største sparerunde i TV 2’s historie ligger ret forude. På en station, som er vokset år for år næsten uafbrudt siden 1988, skal der i løbet af få måneder nedlægges 200 stillinger.

Det er selve TV 2-ånden, der er under afvikling, hvisker stationens veteraner i krogene. I en organisation, hvor folk tidligere er rykket sammen i krisetider, føler man sig pludselig splittet til hårrødderne. Man har på kort tid mistet en stribe af de folk, der har defineret TV 2 lige fra stationens første år. Den nuværende og tidligere ledelse skændes i begyndelsen af 2008, så det ryger – til tider for åben mikrofon.

Der har med Merete Eldrup været fire administrerende direktører på Kvægtorvet i løbet af to år, hvor to permanente og en enkelt konstitueret er gået den lange tur ned gennem søjlehallen mod hovedindgangen og Rugårdsvej en sidste gang. Frivilligt eller med lidt hjælp.

De dage, hvor TV 2’s dominans har været et uforanderligt fikspunkt for tv-branchen, går nu også på hæld. I disse uger i starten af 2008 cruiser DR af sted med X Factor som landeplagende fredagsunderholdning, mens TV 2’s modtræk, Varm på is, er på vej til at sætte sig pladask på rumpetten som et alt for tydeligt symbol på en hovedkanal, der ikke kan finde sine egne ben.

I horisonten lurer retssager med milliardkrav rettet mod TV 2 – og før stationens jagt på den nye finansiering er omme, bliver kanalen rodet ind i et monumentalt opgør i EU’s korridorer.

„Vi er alle sammen på Titanic,“ lyder det fra tillidsmand Lennart Steen i Politiken i forbindelse med fyringsrunden i april 2008.

Da TV 2 rammer bunden i sommeren 2008, begynder ordet ‘konkurs’ så småt at liste sig ind i pressens artikler om mediehuset.

„At TV 2 rent faktisk ikke kunne låne penge i banken til at betale sine regninger, betyder, at de har været tæt på i hvert fald at gå i betalingsstandsning,“ siger Frands Mortensen, professor i medievidenskab ved Aarhus Universitet, til Ritzau i juni 2008.

Konkurs? Betalingsstandsning? Ordene lyder næsten meningsløse i denne sammenhæng. Hvordan kan man forestille sig, at Danmarks suverænt største tv-station med staten i ryggen går ned tungt lastet med Go’ Morgen Danmark, Vild med Dans, News og Zulu og meget, meget mere?

Der er mange åbne spørgsmål her i midvinteren. Vigtigst af alt: Hvordan kunne det komme så vidt?

Det er, om man så må sige, en lang historie.

Del I

Kulturrevolution i den bedste sendetid

1.

Med krigsgeneral og en broget armé (1986-90)

„TV 2 er kulturkamp i bedste forstand.“

– Jørgen Schleimann, administrerende direktør for TV 2 (1987-92)

Et smalt forlig sikrer skabelsen af TV 2, og efter to års forberedelse går stationen i luften den 1. oktober 1988 fra Kvægtorvet i Odense. Dermed får DR for første gang konkurrence på landsdækkende tv. Trods en broget og ofte uerfaren medarbejderskare overhaler TV 2 på bare 18 måneder DR seermæssigt. Nøglefiguren i disse første turbulente og entusiastiske år er direktør Jørgen Schleimann, som inspirerer og opildner, men også er en kilde til evig konflikt. Fra starten er TV 2-konstruktionen indviklet, og der kommer både økonomisk og politisk støj på linjen, når den nye station skal manøvrere med ét ben på Christiansborg og det andet på det frie reklamemarked.

Det begynder på kirkegården.

Her, under frønnede trækors og i uindviet jord, hviler de sørgelige rester af talrige politiske prestigeprojekter, som aldrig fik deres gang på jorden og derfor er dømt til evig pine i de uindfriede ambitioners skærsild.

Danmarks nye TV 2 er på vej derhen. For stationen risikerer at blive kvalt i fødslen af nævenyttige politikere uden visioner til at få en så grandios satsning på vingerne – uden virkeligt mod til at gennemtvinge det monopolbrud på tv, som både borgere og mediefolk sukker efter her i midt-80’erne.

Det mener i hvert fald Jørgen Hübertz Schleimann. Og når han mener noget, er det altid med eftertryk. For i foråret 1986 – hvor Poul Schlüter har været statsminister i knap fire år, Sovjetunionen truer i øst, og præsidenten i USA hedder Ronald Reagan – finder man i dansk presse ingen med et større udsyn og en skarpere pen end Schleimann.

Det er i Pilestræde på ugeavisen Weekendavisen, at den 57-årige chefredaktør huserer; som inspirator for et broget kollektiv og som ekvilibristisk lederskribent – den eneste i kongeriget, som vover at producere avisledere så lange, at de kræver omløb fra forsiden ind i avisen.

Schleimann kan lide store kampe og store personligheder. Fra kampen mod kolonimagterne i Afrika i 50’erne og 60’erne til modstanden mod den sovjetiske totalitarisme placerer Schleimann sig gerne i skudlinjen.

Efter mere end 30 år i med- og modvind er Schleimann blevet en af den hjemlige presses legender: Skrivekugle og radiomand. Polemiker, provokatør og politisk aktivist med altid stærke overbevisninger. DR-chef. DR-kritiker. Socialdemokrat. Venstremand. Frankofil internationalist. Højlitterær og komplet respektløs. ‘Skrækkelige Olfert’ kaldet.

Biografien er kort sagt broget, og meningerne om tidens mest kontroversielle og krigeriske mediemand mange. Men der er altid bid i Schleimann, og det er ikke kun globale spørgsmål, der kan holde galden flydende. Han kaster sig frygtløst ind i den hjemlige debat, når ideer brydes, og nye muligheder opstår.

Her er en ny landsdækkende fjernsynskanal et af 80’ernes absolut mest omdiskuterede projekter. Mens nogle ser ideen som en rambuk for tanketom kommercialisme, aner andre en historisk mulighed for et opgør med DR-monopolet. Schleimann har – som så ofte – sit eget ståsted i debatten, men det er bestemt ikke et TV 2 efter Jørgen Schleimanns hoved, de danske politikere er ved at bikse sammen i foråret 1986.

Der er meget galt med det projekt, som partierne febrilsk forhandler om på Christiansborg, mener Schleimann. Og meget af det, der er galt, kan koges ned til et enkelt navn: Jens Bilgrav-Nielsen.

„På gravens rand, Bilgravens“ lyder overskriften på en af Schleimanns ledere om TV 2. Her tordner chefredaktøren mod den radikale medieordfører, som med sin skepsis over for reklamefinansiering og insisteren på en stærk regional dimension for det nye TV 2 er ved at drive mange borgerlige meningsdannere til vanvid.

Schleimann har da heller ikke høje tanker om den radikale stridsmands indsats i slaget om TV 2: „Det figenblad, Bilgrav fik lov til at plukke, var imidlertid ikke andet end en vinterhærget dansk udgave af den bibelske vækst. Det skjulte ingen potens. Det dækkede bare over nøgenhed,“ lyder det kækt i lederen.

Alligevel mager skæbnen det sådan, at det, Jørgen Schleimann opfatter som Jens Bilgrav-Nielsens politiske striptease, snart skal berede scenen for chefredaktøren selv i sit livs rolle.

Genopstået fra de døde

I mellemtiden har man dog nået at drikke gravøl over den tilsyneladende dødfødte tv-station.

Det er en smal affære; bare kulturminister Hans Peter (H.P.) Clausen og Jens Bilgrav-Nielsen. Traktementet er også til at overse: en tiloversbleven specialøl fra Bilgravs 50-års fødselsdagsreception nogle dage tidligere fordelt i to plastickrus.

Stemningen er tilsvarende mat i Bilgrav-Nielsens lille kontor på tredje sal på Christiansborg, i det, medlemmerne kalder ‘Sibirien’, et godt stykke fra Folketingssalen. Her i de sidste dage af maj 1986 er det blevet tid til at få lovforslag nr. 245, Forslag til Lov om ændring af lov om radio- og fjersynsvirksomhed m.v. (TV 2), bugseret endeligt på plads, men en grundstødning truer.

Det skulle være kronen på værket efter måneders forhandlinger og års diskussioner om et monopolbrud på tv-området og skabelsen af et dansk TV 2. Men der er desværre opstået et alvorligt aritmetisk problem – og det er Bilgrav-Nielsen, der har noget at forklare den konservative kulturminister.

Tre radikale er nemlig sprunget i målet og vil ikke stemme for den delvis reklamefinansierede kanal, så der mangler stemmer til at hive flertallet hjem i en situation, hvor Socialdemokratiet og venstrefløjen slår syv kors for sig ved tanken om at få reklamespots for bleer eller forloren skildpadde serveret til aftenkaffen.

Ideen om reklame-tv er heller ikke noget, der begejstrer hos De Radikale, men Bilgrav-Nielsen ved, at der skal tages og gives for at opnå holdbare resultater. Og resultater skal der skabes i denne sag; det insisterer Bilgrav på.

Den midtjyske højskolemand hører ikke til Folketingets mest højtråbende eksistenser. Han er en ‘træskopolitiker’, mener nogle; en radikal husmand fra Midtjylland, der et par år senere skal krone karrieren med en periode som energiminister i Poul Schlüters regering.

Lavmælt. Kompromissøgende. Taktisk velovervejet. Jens Bilgrav-Nielsen er meget af det, som Jørgen Schleimann ikke er (og vice versa), men de har mere tilfælles, end man skulle tro ved første øjekast. Begge forfølger de nemlig deres mål med stædig vedholdenhed, selv om midlerne unægtelig er meget forskellige.

I kontoret ved siden af Bilgrav arbejder løsgængeren Ole Maisted, og ved at banke på den tynde gispvæg får den radikale ordfører og hans konservative gæst lokket Maisted ind til en sjat øl og en hurtig mediepolitisk snak.

De har været der før, men hidtil har Ole Maisted og hans færøske partner Óli Breckmann ikke været til at hugge eller stikke i: De skal have en mand i bestyrelsen for den nye station, ellers må forligsmagerne kigge andetsteds efter deres flertal.

Det kan Bilgrav og Clausen ikke acceptere, for TV 2 skal for enhver pris undgå DR-sygen med et politiseret Radioråd og Programudvalg, hvor der kværuleres endeløst om stort og småt.

Lidt efter lidt får trekløveret dog snakket sig ind på hinanden. Ole Maisted og andre, der stemmer for forslaget, vil få mulighed for at være med, når stationens vedtægter skal udformes, lokker Clausen. Maisted overvejer sagen.

„Kan jeg få det skriftligt?“

Det kan han da. Så mens Maisted går ind til sig selv for at konferere med Nordatlanten, sætter H.P. Clausen sig til Bilgrav-Nielsens skrivemaskine og udformer et højtideligt dokument.

Resten er historie. Forslaget klarer både anden behandling og tredje behandling den 30. maj 1986 med stemmerne 76 mod 73. Med en barberbladstynd margin har man truffet den største mediepoliske beslutning, siden DR blev etableret 60 år tidligere.

Et politisk hittebarn

En politisk succes har – hvis man skal tro talemåden – mange fædre, mens en fiasko altid er forældreløs. Men selv om TV 2 meget hurtigt bliver en uomtvistelig folkelig succes, så er det ikke sådan, at fædrene ligefrem står i kø for at få afkommet lyst i kuld og køn.

TV 2 bliver skabt som et klart alternativ til DR, og der er i årene omkring skabelsen utvivlsomt en brod i debatten vendt mod en – virkelig eller indbildt – journalistisk venstredrejning i DR. Men meningerne er delte, når TV 2’s politiske tendens skal bestemmes.

Det har taget en krig overhovedet at nå frem til skabelsen af en ny dansk tv-kanal, selv om ideen om et supplement og/eller en konkurrent til DR har figureret i den politiske debat siden 1960’erne, og Sverige har haft to kanaler (begge offentlige og licensfinansierede) siden 1969.

Det er en stor Mediekommission med 60 (!) medlemmer, nedsat af regeringen under statsminister Anker Jørgensen, der i 1983 for alvor sætter et dansk TV 2 på dagsordenen. Under formanden, den bredt respekterede historiker H.P. Clausen, udsender denne kommission fra 1980 til 1985 en stribe vægtige rapporter om forskellige emner, herunder flere for længst glemte projekter som f.eks. skabelsen af en fællesnordisk satellit-tv-tjeneste, Nordsat.

Men i 1983 rammer Mediekommissionen bullseye i sin „Betænkning om et øget dansk tv-udbud“, hvor et stort flertal af medlemmerne kan samles bag ideen om et TV 2, der i konkurrence med DR, men stadig offentligt ejet, skal styrke dansk public service-tv.

Så langt så godt. Men selv om den folkelige opbakning bag projektet er stor, og de borgerlige partier presser på, tager det alligevel lang tid at få bakset et politisk forlig på plads. Der er mange modstridende interesser, der skal tages i ed, og det er ikke, fordi TV 2 umiddelbart er den helt store hjertesag for tidens mediepolitiske trendsettere, som hellere vil tale infrastruktur end underholdning.

„Fremtidssikringen af kabeludbygningen her i landet er af betydelig større overordnet samfundsmæssig betydning end etableringen af et TV 2,“ lyder det i 1983 i en artikel fra kommissionsformand H.P. Clausen.

Det bliver op til selv samme H.P. Clausen, der i mellemtiden har gennemgået et lynhurtigt hamskifte fra kommissionsformand til konservativ kulturminister, at bære projektet i mål. Han er udnævnt i begyndelsen af 1986 til erstatning for Centrum Demokraternes Mimi Stilling Jakobsen, der har agiteret for et reklamefinansieret monopolbrud, men ikke formået at samle bredt bag ideen.

Få har noget at sige den korrekte H.P. Clausen på: „Han var en helt igennem hæderlig mand, men også en pragmatisk og effektiv problemknuser, vellidt og respekteret af alle,“ lyder historikeren Søren Mørchs karakteristik af eksministeren, der døde i 1998.

Han er den helt rigtige mand til at række ud til De Radikale og til Jens Bilgrav-Nielsen, hvis hjerte brænder for det regionale tv.

Med konservative og radikale som fødselshjælpere bliver TV 2 i helt snæver forstand i sit udgangspunkt et borgerligt projekt. Loven om TV 2 bæres igennem af borgerlige stemmer efter en årelang offentlig debat om nødvendigheden af mere – og mere varieret – dansk tv.

Der er også flere prominente borgerlige profiler på kanalen, begyndende med direktøren selv. Politisk har Schleimann taget turen fra Socialdemokratiet, hvor han i mange spørgsmål placerede sig på partiets højrefløj, til Venstre, der i disse år under Uffe Ellemann-Jensen har påbegyndt sin march mod tinderne.

Det er dog svært at opfatte stationen som et ideologisk trumfkort i en større værdikamp. Den slags er nemlig ikke lige statsminister Poul Schlüters kop te. Pragmatikeren Schlüter, konservativ statsminister fra 1982 til 1993, har så afgjort et mere afslappet forhold til ‘værdipolitik’ end flere af sine borgerlige efterkommere.

„Vist er jeg da konservativ, men ikke så meget, at det gør noget,“ lyder en af hans berømte udtalelser. En anden, i et interview med Berlingske Tidende: „Ideologi er noget bras.“

„Sætningen blev revet ud af sin sammenhæng og brugt og misbrugt. Men han sagde den faktisk, og der var ikke mange, der var i tvivl om, at han mente den, sådan som den lød, netop når den var revet ud af sin sammenhæng,“ skriver Søren Mørch.

Så nogen politisk rambuk bliver TV 2 så langtfra, snarere en taktisk reaktion på en global medieudvikling i slut-80’erne, hvor satellitfremføring er i gang med at nedbryde monopoler af tv overalt i Europa. Og et resultat af, at det efterhånden er dæmret for det politiske system, at uanset om Folketinget vil det eller ej, så kommer der meget snart mere tv på danskernes skærme.

Kun et lille mindretal af stationens første generation af profiler synes da også at opfatte projektet som politisk – i hvert fald sådan snævert set på en højre-venstre skala. „Politisk blev TV 2 født i dølgsmål,“ siger Morten Stig Christensen, den mangeårige sportschef, der først forlod stationen i 2007.

Det er mere end blot koketteri fra TV 2-spidsernes side. For hos TV 2’s ledelser føler man gennem årene, at man aldrig helt får den opmærksomhed fra det politiske system, som man mener sig fortjent til. TV 2 bliver aldrig nogen rigtig hjertesag for skiftende generationer af politikere, føler man på Kvægtorvet.

Er det, fordi den politiske opbakning fra starten er smal og lidt lunken? Er det, fordi reklamefinansieringen gør TV 2 til en mere fjern fætter for det politiske system end DR? Eller er det bare, fordi politikerne jævnt hen holder deres løfte om at bevare armslængden og lade stationen udvikle sig i fred?

Konsekvenserne er i hvert fald til at tage og føle på. For med staten som ejer og mange forskellige kulturministre (i perioden 1988-2013 i alt 11 styks) som forvaltere af dette ejerskab er der sjældent videre kontinuitet i forventningerne til TV 2. Det borger for underholdningen – også bag kameraet – på den statsejede kanal.

De måske egnede

De første tegn på de store ændringer, der venter forude, dukker op på de københavnske tv-skærme, et par år før TV 2 selv melder sin ankomst.

En måned før jul i Orwell-året 1984 – lige dér hvor 80’erne er allermest sorte – sker der pludselig noget. Den 24. november 1984 begynder københavnske Kanal 2 at sende levende billeder til omkring to mio. seere i hovedstadsområdet.

Et noget spøjst trekløver tegner den nye kanal. Indholdsmæssigt står Michael Bundesen, forsanger i Shu-bi-dua, i spidsen, mens kapitalen leveres af to tidstypiske yuppies – lensbaron Otto Reedtz-Thott (hvis formue vistnok kan følges tilbage til 1700-tallet) og finansmanden Klaus Riskær Pedersen (hvis formue er af væsentlig nyere dato og – skal det vise sig – noget mere flygtig karakter).

Investorerne har øje for de kommercielle muligheder, men projektet har også politiske overtoner: „Det var en udfordring ud fra mit personlige ideologiske synspunkt, hvis vi kunne være med til at bryde nogle monopoler. Baggrunden var altså ikke forretningsmæssig, den var snarere ideologisk,“ siger Klaus Riskær Pedersen i 1985.

Der er mange, som gerne vil skabe et monopolbrud på landsdækkende tv, og op gennem 80’erne bliver der eksperimenteret livligt i forsøget på at sikre sig prinsessen og det halve kongerige. Både lykkeriddere som Riskær og Reedtz-Thott og etablerede mediehuse er klar til at sætte millioner på højkant.

Det er særligt i københavnsområdet, hvor størstedelen af talentmassen og det købedygtige publikum befinder sig, at der brændes store summer af. Her bliver frekvenser udlagt til lokal-tv anvendt som en slags eksperimentarium.

Rent teknisk er Pinsekirken først på banen med den religiøse kanal KKR, Københavns Kristne Radio, som med base i Glostrup forkynder evangeliet for alle interesserede.

Men det er det helt igennem verdslige budskab fra en anden debutant, Kanal 2, der tiltrækker sig den største opmærksomhed. Her kan man f.eks. se aftenshow med den purunge Camilla Miehe-Renard, men også andre kommende TV 2-kendisser som Claus Hagen Petersen og Bubber træder deres barnesko her.

Det er fuld fart derudad uden at se sig tilbage hos Kanal 2, som med en kapitalinfusion fra den svenske koncern Esselte holdt spillet gående og siden bliver en del af TV 2-konkurrenten TvDanmark. „Der var ingen chefer. Det var rent anarki,“ siger Claus Hagen Petersen.

De tunge mediedrenge vover pelsen

Kanal 2 får dog snart konkurrence fra en stribe af medieverdenens tunge drenge, der fylkes om den rivaliserende Kanal Plus, som siden omdøbes til Weekend-tv. Her er Nordisk Film, Politikens Hus, Det Berlingske Officin, Aller og Egmont med på vognen, og de investerer optimistisk i projektet: 80 mio. kr. lyder budgettet for perioden december 1984 til foråret 1986.

For den sum kan man bl.a. hente rutinerede journalistiske topnavne som DR’s Mette Fugl og Erik Stephensen, som sammen med Jørgen Flindt Pedersen har dannet et hårdtslående journalistisk makkerpar, i DR kendt som „gulddrengene“. Stephensen holder dog i første omgang ikke længe i den kommercielle verden. Den skal han senere vende tilbage til, mens hans mangeårige makker senere kommer til at spille en betydelig rolle i TV 2-historien.

Det er højt spil, der spilles i årene 1984-85, for udgifterne matches på ingen måde af indtægter: „Der måtte ikke hentes en krone hjem i reklamer. Der var ikke en krone i offentlig støtte. Det var gambling for viderekomne,“ konstaterer Gregers Dirckinck-Holmfeld i sin Danmarkskrønike.

Gamblingen giver ikke nogen økonomisk gevinst, men seermæssigt er der gode takter: Over en tredjedel af københavnerne stiller ind på Weekend-tv, særligt om fredagen. Det er et varsel om den latente utilfredshed med DR, som skal slå fuldt igennem få år senere, men de store egoer i Gyngemosen ignorerer fuldkommen advarslen.

Mediehusene bliver dog snart trætte af at se millionerne forsvinde ud i den blå luft via Weekend-tv, mens politikerne stadig tøver. Først smider bladhusene håndklædet i ringen, og siden opgiver Nordisk Film også ævred.

Weekend-tv knækker halsen i marts 1986 få måneder før beslutningen om at skabe et delvis reklamefinansieret TV 2. Dermed er dagbladenes forsøg på at sætte sig på den elektroniske mediedagsorden forulykket på dramatisk vis ganske tæt på målstregen.

Bladhusene håber til det sidste på en anden tilgang end den såkaldte entreprisemodel, hvis formål er at undgå opbygningen af endnu en mastodont i DR-størrelse for i stedet at skabe et slagkraftigt privat produktionsmiljø.

Hos de etablerede medier foretrækker man en koncessionsmodel, hvor der udstedes en sendetilladelse, som så i en bestemt årrække tildeles et selskab, f.eks. et konsortium som det, der står bag Weekend-tv. Her har medierne i første omgang en allieret i kulturminister Mimi Stilling Jakobsen, men da den konservative H.P. Clausen kommer til i januar 1986, peger flaskehalsen pludselig på entreprisemodellen.

I Politikens Hus på Rådhuspladsen, hos Berlingske i Pilestræde og på Jyllands-Posten i Viby registrerer man jordrystelsen med epicentrum i Odense. Men det er stadig alt for tidligt at opgøre skaderne, som på lang sigt skal vise sig at være betydelige. For mens de store avisselskaber i både Norge og Sverige (A-Pressen, Bonnier og Schibsted) kender deres besøgelsestid og i løbet af 90’erne kommer med på tv-vognen, så står de danske aviser tilbage på perronen, da det elektroniske tog kører.

Dermed forbliver de store avishuse grundlæggende i den printghetto, som i midt-80’erne ser ud til at kunne holde i århundreder, men som topper i begyndelsen af 1990’erne for aldrig siden at nå fordums styrke.

TV 2 sætter sig i løbet af få år på ca. en halv mia. kr. i reklameomsætning, men i 1990’erne ligger avisoplagene stadig så højt, og dagbladene er så sikre på deres egen usårlighed, at bekymringerne over de tabte annoncemillioner er til at overse.

I maj 1986 ligner TV 2 – set fra både DR’s og dagbladschefernes skriveborde – kun et mindre irritationsmoment.

Kilder

Mundtlige kilder

Den største del af materialet til denne bog er tilvejebragt gennem interviews med en række af dem, der har været med til at skabe TV 2’s historie.

Det er tidligere og nuværende bestyrelsesmedlemmer, direktører, medarbejdere hos TV 2 Danmark, TV 2 Regionerne, TV 2 Reklame m.v. Jeg har også talt med flere af TV 2’s konkurrenter i perioden, politikere og andre kilder med indsigt i forskellige aspekter af TV 2-historien.

Blandt dem, jeg har interviewet under researchen, er (i alfabetisk rækkefølge):

Lone Bastholm, Rune Bech, Jens Bilgrav-Nielsen, Niels Boserup, Niels Breining, Niels Brinch, Ivar Brændgaard, Hans Carstensen, Morten Stig Christensen, Bo Damgaard, Claus Dawall, Michael Dyrby, Henrik Dyring, Merete Eldrup, Lars Grarup, Jens Gaardbo, Jesper Hermansen (pr. e-mail), Nic Holten-Andersen, Jens Howitz, Kaj Høivang, Erik Danquard Jensen, Lasse Jensen, Per Mikael Jensen, Lars Nørby Johansen, Anders Kronborg, Lone Kühlmann, Cristina Lage, Niels Jørgen Langkilde, Lars Liebst, Helge Lorenzen, Jesper Sehested Lund, Jørgen Madsen, Brian Mikkelsen, Suzanne Moll, Lars Munch, Peter Normann, Peter Parbo, Birgitte Flindt Pedersen (pr. e-mail), Claus Hagen Petersen, Jørn Henrik Petersen, Christian Peytz, Samuel Rachlin, Flemming Rasmussen, Henrik Ravn, Torben Rechendorff, Jens Rohde, Grethe Rostbøll, Annie Gertz Schleimann, Erik Stephensen, Palle Strøm, Ulla Terkelsen, Dan Tschernia (pr. e-mail) og Alice Vestergaard.

Tv-branchen er ikke voldsomt stor. Der er mange loyaliteter på kryds og tværs, og den, der i går var din kollega eller underordnede, kan i morgen blive din chef. Derfor har enkelte kilder foretrukket at være anonyme. Jeg har anvendt disse kilder i min research, men jeg har undladt at citere dem for negative udsagn om enkeltpersoner.

En række nøglefigurer i TV 2-historien har det desværre ikke været muligt at interviewe til denne bog. Flere er døde, bl.a. fhv. administrerende direktør Tøger Seidenfaden, tidligere programchef Jørgen Steen Nielsen, tidl. kulturminister H.P. Clausen og fhv. direktør for Nordisk Film Hans Morten Rubin. Andre som de fhv. administrerende direktører Jørgen Flindt Pedersen og Jørgen Schleimann har ikke kunnet medvirke på grund af sygdom.

I nogle af tilfældene har det været muligt at basere sig på erindringer eller biografier fra de involverede, ellers har jeg søgt andre skriftlige kilder – se nedenfor.

Litteratur

Erik Albæk m.fl.: Kunsten at holde balancen, Syddansk Universitetsforlag 2010

Per Andersson: Stenbeck, Modernista 2012

Philip Baruch: Beretning om granskningen af TV 2 Danmark A/S, 2009

Pierre Bourdieu: Om tv og journalistikkens magt, Tiderne Skifter 1998

Hanne Bruun m.fl.: TV 2 på skærmen, Samfundslitteratur 2000

Jette Meier Carlsen: Per Mikael Jensen – Bossen og bissen, Gyldendal 2008

Clayton Christensen: The Innovator’s Dilemma, Harvard Business Review Press 1997

Ove Dahl: Tilbage til 80’erne, Gyldendal 2009

Danske Bank: Foranalyse vedrørende privatisering af TV 2 Danmark, 2003

Danske Markets: Information Memorandum TV 2 Danmark A/S, 2004

Gregers Dirckinck-Holmfeld: Den nye Danmarkskrønike, Gyldendal 1999

Preben Elkjær og Peter Sloth: Mit liv som Elkjær, Politikens Forlag 2012

EU-Kommissionen: Kommissionens beslutning af 19. maj 2004 om TV 2 Danmark

Henrik Fangel: Ti år med TV Syd, TV Syd 1993

Kirsten Frandsen: Tv og sport, Aarhus Universitet 2009

Ditte Giese: 90’er-bogen, Gyldendal 2009

Søren Heuseler og Jørgen Staun: Den samplede generation, Information 1999

Stig Hjarvard (red.): Dansk TV’s historie, Samfundslitteratur 2006

Jakob Holm og Ole Knudsen: Danmark i 1980’erne, Forum 2003

Hvem Hvad Hvor, diverse årgange, Politikens Forlag 1986-2012

Hanne Jensen og Irene Manteufel: Studieværterne, Radius 2008

Jensen og Kompagni: TV 2-regionerne ved vadestedet, København 2012

Martin Kongstad og Henrik Vesterberg: Dengang i 80’erne, Gyldendal 2003

Niels Jørgen Langkilde: TV 2-seertal 1988-1991, TV 2 1991

Asger Liebst m.fl.: TV 2 til salg, Dansklærerforeningen 1989

Kathrine Lilleør og Lars Nørby Johansen: Liv og ledelse, Bianco Luno 2011

Mediekommissionen: Betænkning om et øget dansk tv-udbud, Aarhus 1983

Kim Minke: Aviskrigen, Borgen 2008

Søren Mørch: 25 statsministre, Gyldendal 2007

Flemming Chr. Nielsen (red.): Mit journalistiske testamente, Ajour 2001

Christian S. Nissen: Generalens veje og vildveje, Gyldendal 2007

Jørgen Flindt Pedersen: Hjerteblod, Gyldendal 2000

John Ranelagh: Den anden kanal, Tiderne Skifter 1989

Torben Rechendorff: Glimt, 2008

Rigsrevisionen: Beretning til statsrevisorerne om TV 2 Danmark A/S’ økonomi, 2009

Edgar H. Schein: Organizational Culture and Leadership, John Wiley & Sons 2006

Joseph Schumpeter: Capitalism, Socialism and Democracy, Harper 1975

Gøran Skaalmo og Bjørn Eckblad: Se hva som skjedde – Historien om TV 2, Font 2012

Joachim Sperling m.fl.: Spillet uden for banen, L&R Business 2010

Ole Sønnichsen: Velkommen i klubben, TV 2 Sport 2012

Ulla Terkelsen: Vi kan sove i flyvemaskinen, Politikens Forlag 2011

TV 2: Vision 2000, udateret Mette Vibe Utzon: Ikon – Journalistikkens førstedamer, Verve 2009

VK-regeringen II: Nye mål – regeringsgrundlag, 2005

Sune Aagaard: For tidligt ude – Jørgen Schleimann, en biografi, Lindhardt & Ringhof 2003

Årsrapporter og årsregnskaber fra TV 2 1988-2012

Diverse rapporter, notater m.v. fra bl.a. TV 2, Kulturministeriet og andre institutioner

Medieaftaler og andet baggrundsmateriale fra Kulturministeriets hjemmeside, kum.dk

Diverse betænkninger, love og forordninger via Retsinformation.dk

Tv-klip fra TV 2 og TV 2 Sputnik, radiocitater fra Mennesker og Medier (P1)

Artikler fra bl.a. Berlingske Tidende, BT, Børsen, Ekstra Bladet, Erhvervsbladet, Fyens Stiftstidende, Information, Journalisten, Jyllands-Posten, Media Watch, Morgenposten, Politiken, Radionyt.com, Tvnyt.dk og Veckans Affärer

Tak

Tak først og fremmest til alle dem, der har stillet op til de ofte lange, i flere tilfælde gentagne, interviews til denne bog.

Hos TV 2 har jeg fra start til slut mødt stor velvilje i forhold til projektet. Tak til TV 2’s direktion, kommunikationschef Anne-Mette Bro Jöhncke, redaktør Michael Hansen, der har bistået med tålmodig TV 2-arkæologi, og medarbejderne i TV 2’s presseafdeling.

Tak ligeledes til Samuel Rachlin, Annie Gertz Schleimann, Lisbeth Qvist og Kaj Høivang for håndsrækninger undervejs.

Også en tak til Jesper Jürgensen (SBS), Søren Hedman (Viasat) og Hans Carstensen (Egmont).

På Børsen har både chefredaktør Anders Krab-Johansen og mine kolleger udvist stor forståelse for projektet. Tak til faktachef Peter Utzon og hans folk i Artikelservice for hjælp med dele af efterforskningen og til Susanne Tholstrup for pressehistorisk perspektiv.

Lars Halskov har læst dele af manuskriptet og bistået med flere skarpe iagttagelser.

En stor tak til Erlend Steen Thorvardarson, min redaktør på Gyldendal Business, med hvem jeg har delt ups and downs i et hektisk forløb.

Alle oplysninger og vurderinger, såvel som eventuelle fejl og mangler i bogen, står naturligvis udelukkende for min egen regning.

Som altid spasibo til Daria, Maria & Tania.

Om forfatteren

Poul Funder Larsen er medieredaktør på Dagbladet Børsen. Han har tidligere arbejdet i ind- og udland for bl.a. Jyllands-Posten, Information, Dow Jones/Wall Street Journal Europe og The Economist Group. Han er forfatter til bøgerne Spillet om milliarderne, om fodboldens globale økonomi, og Nyheder til salg (med Xueling Lin).

TV 2 – 25 år med penge, politik og primadonnaer

Poul Funder Larsen

1. e-bogsudgave 2013

ePub-produktion: Rosendahls – BookPartnerMedia

Omslag af Birger Gregers mDD

ISBN 978-87-02-14345-4

© Poul Funder Larsen og Gyldendal 2013

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret.
Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med forlag og forfatter.

www.gyldendal.dk
www.GyldendalBusiness.dk