Dy Plambeck

Buresø-fortællinger

(Læseprøve)

Gyldendal

Digtsamlinger i e-bogsformat. Læsevejledning

Vi anbefaler, at e-bogens opsætning følger den opsætning, forfatteren har valgt. Hvis du læser bogen på en tablet i portrætvisning med lille skriftstørrelse, bryder linjerne de rigtige steder. Hvis du sætter skriften op, så der opstår nye linjebrud, markeres det ved, at den overskydende del af linjen er rykket ind. Forfatteren har valgt skrifttypen Stempel Garamond til bogen. Vi anbefaler at vælge samme eller tilsvarende skrifttype, hvor det er muligt.

Jeg kender vist ingen mennesker der er døde af druk

det er som om at dem der burde have været det

altid har nået at dø af et eller andet

andet før.

Når sprutten går ind, går forstanden ud, har min far altid sagt.

Han havde engang en Porsche

som han havde byttet sig til for en rendegraver

og jeg havde helt glemt den historie

men på VEGA er der en aften en kvinde

der læner sig frem over baren og spørger

om jeg ikke hedder Mily, om jeg ikke er vokset op i Buresø.

Jo.

Og kvinden nikker, hun nikker længe og siger:

Tænkte jeg det ikke nok, tænkte jeg det ikke nok

det var din bror, der kørte sig selv ihjel i din fars Porsche

i Hesselsvinget, og bilen var totalsmadret, han måtte skæres fri.

Nej.

Hvad var det nu han hed? spørger kvinden, var det Lars?

Nej.

Min bror hedder Mads.

Og pludselig husker jeg godt at min far engang afleverede Porschen

til en mekaniker der boede nede

ved den anden ende af søen, henne bag kiosken

og der var et pileflettet hegn om deres grund.

Mekanikerens søn Michael brækkede begge ben

efter han en nat

stangstiv

stjal Porschen og kørte frontalt ind i et træ.

Siden slog mekanikerens søn hver sommer græsset i vores have

en gang om ugen kunne jeg se ham

skubbe den blå græsslåmaskine foran sig over plænen.

Jeg ved ikke hvorfor han altid undgik mit blik

når jeg bagefter sad i det nyslåede græs

og hev bladene på en afklippet bellis af.

Den lethed der steg i mig i takt

med min hvisken

når de ramte jorden.

  Elsker, elsker ikke

  elsker, elsker ikke.

Du hører som vinden blæser, siger du

og jeg tager din hånd mens du gentager dét

du lige har sagt.

Det er hjertegribende

men helt ad Pommern til at jeg glemmer at høre efter

fordi jeg tænker på at der er mange blikke

her på Slangerup busstation

der er f.eks. vores eller det gamle gråhårede pars.

De ser ikke hinanden men de har været sammen så længe

at de ikke tvivler på, det er den anden de holder i hånden.

Det er ærgerligt men sandt det med min hørelse, jeg fik

som tiårig at vide af en ørespecialist

at jeg har usædvanlig små øregange

og på grund af gentagne mellemørebetændelser

har jeg mistet evnen til at høre helt høje eller dybe toner.

Undskyld mig endnu engang men hvad var det, du sagde?

Du sukker og jeg ved det

hvor mange gange om dagen må jeg ikke sige

undskyld

og nu siger jeg det igen

undskyld, undskyld

jeg ved godt du synes at jeg drikker for meget

og glemmer dig når vi går ind eller ud ad døre

som jeg alt for ofte kommer til at åbne så lidt

at kun jeg lige kan smutte igennem

og du kommer i klemme eller de smækker simpelthen

i hovedet på dig.

Undskyld at jeg ikke ved om jeg skal kalde mig selv

smålig eller træt

når du for tredje gang i dag fortæller mig

at du skeler på dit højre øje

hvad kommer det egentlig mig ved?

Du gider selv alt for sjældent at høre på dét jeg siger

men det er altså rigtigt at du nogle gange lugter lidt af tis

ligesom de påskeliljer

du rækker mig i entreen året rundt.

Rosalindes mor spørger mig, om jeg godt ved at det var hende

der fandt på porretærten.

Det vidste jeg selvfølgelig ikke – hvor skulle jeg vide det fra

og mellem os sagt:

Jeg har svært ved at tro det, jeg synes min egen mor

engang har sagt nøjagtigt det samme.

Det er vist en af de ting mødre bare siger

og det er der heller ikke noget galt i

jeg kommer selv med mange små løgne dagen lang

lyver om hvad jeg skal og hvor jeg har været

uden at der egentlig er anden grund til det

end at det er nemmere sådan.

Det er magelighed. Det er en dårlig vane.

Som barn suttede jeg ofte på tommelfinger og prøvede at regne ud

hvad folk forventede af mig, jeg ved ikke

hvorfor men jeg var et behagesygt barn.

Altid efterlignede jeg de voksnes bevægelser eller ansigtsudtryk

når Buresøbanden samledes til opvarmning på græsplænen foran H-broen.

Altid ville jeg hænge i mine mors joggingbukser på ruten, altid

ville jeg holde hendes hånd eller stå på lur bag hendes ben, altid

slæbte hun mig efter sig gennem skoven.

Det kan godt være hun ligner en engel, but she’s a devil

in disguise, sagde min mor når en gammel dame ville nusse mig i håret

men det var en af hendes sædvanlige overdrivelser.

Jeg begik kun de mest harmløse forbrydelser:

Jeg lukkede hestene ud af folden, jeg drak GAMMEL DANSK

jeg stjal fra min farfars pung, jeg hev vingerne af sommerfugle

jeg gemte en femøre i porretærten

men egentlig ønskede jeg mig ikke andet end en lille smule

mere opmærksomhed.

Min far samler på de mærkværdigste ting, siger Stig,

han samler på dyreskeletter, uglegylp og

kronhjortelorte

men det er ikke lige så bizart som dét

at I havde en forgyldt rotte hængende på væggen i stuen

hjemme hos dig, Mily.

Det havde jeg fuldkommen glemt men det er rigtigt.

Vi havde en sommer huset fuldt af håndværkere

der skulle rive garagen ned fordi den var pilrådden

og de lugtede helt tørt af støv og mørtel

når de om eftermiddagen sad i køkkenet

med hver deres sølvskinnende madpakke

og førte højtbelagte rugbrødsmadder ind i deres mund

med fingre der var grå og lige så

indtørrede

som den rotte min bror fandt i hulrummet mellem to vægrester.

Rotten var helt intakt, skindet var blevet til

tørt læder om skelettet

og den havde endnu både øjne, hale og tænder.

Jeg ved ikke hvordan min bror kom på den idé

at sprøjtemale rotten med den guldspray

min mor pyntede gran med til jul, men altså:

Rotten lå til tørre på en avis i bryggerset

mens min bror bankede et søm i væggen over spisebordet

og da rotten var tør

hængte han den op på sømmet med et kort stykke snor.

Det var som om den holdt øje med os mens vi spiste aftensmad

og jeg var nødt til at bytte plads med min mor

fordi den stirrede helt specielt på mig.

Hænger den der endnu? spørger Stig

men det kan jeg faktisk ikke huske om den gør

det gør den vist ikke, jeg ved ikke

hvad der er blevet af den

jeg er også ligeglad.

Det mest besynderlige ved den historie er

at der aldrig er nogen der har kommenteret at den hang dér

før nu

men folk må helt sikkert have tænkt deres.

Buresø-fortællinger (Læseprøve)

Dy Plambeck

© Dy Plambeck 2005

Forside: Andreas Kjærgaard

1. e-bogsudgave 2015
ePub-produktion: Gyldendal

ISBN 978-87-02-19418-0

© Dy Plambeck & Gyldendal 2015

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret
Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med forlag og forfatter

www.Gyldendal.dk