Her er dit gratis uddrag

Læs i og om bogen ved at klikke rundt i denne smagsprøve. Først og fremmest får du selvfølgelig en stor bid af selve teksten, men vi har også samlet info om bogen til dig.

Rigtig god fornøjelse!

Gyldendal, 2017

Om Ahasverus - Jerusalems skomager

Julenat må havemøbler og landbrugsredskaber ikke stå ude – siger et gammelt ordsprog.

Gør de det alligevel, kan Ahasverus sætte sig på tingene – og så kan de ikke bruges mere.

– Hvem var Ahasverus, som sagnet fortæller om?

Ingen ved det. Men sagnet er kendt i mange lande. Og hvert land fortæller sagnet på sin måde.

Jette Ahm

Ahasverus - Jerusalems skomager

(Gratis uddrag)

Gyldendal

Ahasverus - Jerusalems skomager (Gratis uddrag)

Jette Ahm

Forside- og illustrationer: Svend Otto S.

1. e-bogsudgave 2017

ISBN 978-87-02-23916-4

© Jette Ahm & Gyldendal 2017

Gyldendal
Klareboderne 3
1001 København K

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret.
Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med forlag og forfatter.

www.gyldendal.dk

Kilder: Det nye Testamente
Joh., kap. 18-19
Mark., kap. 14-15
Matt., kap. 26-27
Luk., kap. 22-23
Kr. Nyrop: Fortids sagn og sagne, Bind 1-3

Ahasverus

„En skomager har jeg været.
Boet i Jerusalem.
Christus haver jeg vanæret. Var en Guds-bespotter slem.“
Gadevise fra begyndelsen af år 1700

Kort indledning
– som kan springes over

Vi har alle hørt eller læst de historier, som Jesus fortalte, da han levede. – Og vi har også hørt eller læst de historier, der senere blev fortalt om Jesus.

Jesus rejste rundt i sit land, Jøde-land. Folk lyttede til ham, han underviste, og han helbredte syge mennesker.

– Beretningerne om hans arbejde gik fra mund til mund. Og en dag nåede rygterne også frem til præsterne og de rige i Jerusalem.

De blev vrede. For i mange af de historier, Jesus fortalte, angreb han de folk, der sad i Byens Råd.

Han sagde blandt andet, at Rådets præster ofte følte sig bedre og mere værd end andre mennesker. Og det havde de ingen grund til, for de var ikke bedre. – Også de rige i Rådet angreb han. Særlig i Jerusalem var der stor forskel på rig og fattig. Derfor burde de rige hjælpe de fattige, mente Jesus.

Flere og flere ude i landet sluttede op om Jesus. De mente, han var den Guds søn, som man i mange, mange år havde ventet på. Og nu blev de præster, de lærere og de rige, der sad i Rådet, for alvor bange. De følte deres magt truet.

Først prøvede de at holde folk væk fra Jesus. – Det lykkedes ikke særlig godt. Og til sidst mente de, at de måtte have Jesus fængslet og henrettet for at redde deres eget skind.

Der var mange love i landet. Én af dem sagde, at man ikke måtte udgive sig for at være Guds søn. – Gjorde man det alligevel, blev man henrettet.

Byens Råd havde længe prøvet at få Jesus til at sige, at han var Guds søn. Men de fik kun uklare svar. Til sidst blev de enige om at tage ham til fange for at holde forhør over ham. – Men da kunne de ikke finde ham!

I mellem-tiden havde de fået skabt en stor modstand mod Jesus i Jerusalem. Og da det blev påske, og Jesus som mange andre kom til byen, blev han mødt af mange vrede modstandere.

En nat, hvor der ikke var nogen til at forsvare ham, blev han taget til fange. Han blev straks ført til lederen af Byens Råd, den øverste præst. – Her blev han kendt skyldig til døden.

Rygtet om, at Jesus var taget til fange, løb byen rundt. En stor folke-mængde samlede sig uden for præstens hus. Og de fulgte alle efter Jesus, da Rådet senere førte ham til den romerske lands-høvding.

1. Pilatus må dømme Jesus

„Døm ham! Døm ham!“

De høje råb lød takt-fast fra den store folke-mængde uden for den romerske lands-høvdings hus.

Den øverste præst og Byens Råd havde netop ført Jesus frem for Pilatus. – Og det var også dem, der havde fået en del af folke-mængden til at kræve Jesus dømt.

– I mange år havde Jøde-land ikke haft sin egen konge af Davids slægt. Landet var blevet besat af romerne. De havde erobret alle de lande, der lå som en ring rundt om Middel-havet.

Kejseren i Rom satte sine egne folk ind som ledere af de enkelte lande, større byer og land-områder. Og her i Jerusalem var det Pilatus, der skulle hjælpe kejseren med at holde ro og orden.

For at Pilatus kunne klare sit arbejde, fik han hjælp af de romerske soldater og af Det store Råd.

Rådet bestod af 71 mænd. Nogle af dem var byens ældste mænd. Andre var præster og lærere i templet. – Rådet tog sig af de mindre, lokale ting, som de havde fået lov til selv at bestemme over.

Jesus havde længe været en torn i øjet på mændene i Det store Råd. De så med mistro på alle de mirakler, som han udførte. De var urolige over, at han så tit sad i byens tempel og fik folk til at lytte – og til at tro på, at han var Guds søn. Mange havde allerede sluttet sig til ham. Og nu ville Rådet have ham fjernet.

– Derfor havde de ført Jesus hen til Pilatus. De kunne ikke selv dømme Jesus til døden. Pilatus var den eneste, der kunne gøre det.

Så snart Pilatus viste sig, gav Rådet sig til at anklage Jesus.

„Denne mand må dømmes,“ sagde de. „Han siger, han er Guds søn. – Vi har en lov her i landet. Og efter den lov skal man straffes, hvis man giver sig ud for at være Guds søn.“

Folke-mængden gav sig igen til at råbe. „Døm ham! Han er skyldig! Døm ham!“

Imens de råbte, strakte de hals for at se Pilatus. Men han trak bare på skulderen. Det så ikke ud til, at han tog ret tungt på hverken Rådets anklage eller mængdens tilråb. – Han var jo også romer, så han fulgte ikke landets religiøse love.

Vil du opdateres på vores nyheder?

Tilmeld dig vores nyhedsbrev eller gør som over 40.000 andre læseheste og følg os på de sociale medier.

FACEBOOK

INSTAGRAM

TWITTER