Værs’go’: En læseprøve

Her får du en læseprøve. Læs i bogen og om bogen ved at klikke rundt. Vi håber, uddraget giver dig et indtryk af bogen, så du får lyst til at læse mere.

Rigtig god læselyst!

Venlig hilsen
Gyldendal Business

Om Kæmp for kloden

FN’s 17 verdensmål udgør den perfekte plan for, hvordan man i fællesskab kan arbejde med klodens alvorlige problemer.

Mange virksomhedsledere, politikere og forskere har allerede engageret sig i kampen for klodens overlevelse, men tiltagene virker ofte usammenhængende og tilfældige og af og til temmelig symbolske. Det er som om, det er solooptræden uden retning.

Hvis erhvervslivet, politikerne og forskningsverdenen går sammen i et fælles arbejde for at løse klodens livstruende problemer, vil vi kunne efterlade en bedre verden til vores børn og børnebørn.

Claus Strue Frederiksen & Vincent F. Hendricks

Kæmp for kloden

Når politik, videnskab og erhvervsliv sammen tager ansvar

(Læseprøve)

Gyldendal Business

Kæmp for kloden
Når politik, videnskab og erhvervsliv sammen tager ansvar (Læseprøve)

Claus Strue Frederiksen & Vincent F. Hendricks

Forside: Sune Ehlers

1. e-bogsudgave 2018

ISBN 978-87-02-25984-1

© Claus Strue Frederiksen, Vincent F. Hendricks & Gyldendal Business 2018

Gyldendal
Klareboderne 3
1001 København K

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret.
Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med forlag og forfatter.

www.Gyldendalbusiness.dk

Forord

»Bæredygtighed« og »samfundsansvar« er ord, der bruges meget i disse tider, og de synes at foreslå, at vores nuværende levevis er uholdbar. Alene de menneskeskabte klimaforandringer udgør et af de alvorligste problemer i menneskehedens historie. Dertil kan lægges stigende økonomisk ulighed, spredning af misinformation på nettet, opblomstring af politisk populisme, øget risiko for social uro og væbnet konflikt, massive flygtningestrømme, tab af biodiversitet, rovdrift på Jordens ressourcer og en række andre dystopiske problemer for planeten.

Hvis de store sociale, miljømæssige og teknologiske problemer skal løses, er det nødvendigt, at erhvervslivet, politikerne og forskningssamfundet koordinerer deres indsats og løfter i flok. Denne bog introducerer et nyt ansvarlighedsbegreb mellem virksomheder, politikere og videnskabsfolk: Unified Social Responsibility (USR). Der er også en vigtig rolle at spille for os almindelige borgere, vælgere, forbrugere og større civilsamfund i øvrigt, selvom hovedomdrejningspunktet her er samspillet mellem erhvervslivets, politikernes og videnskabens ansvar.

USR fordrer radikale ændringer. Den nuværende indsats på eksempelvis CSR-området kan ikke stå alene. Det samme gør sig gældende inden for forskning og politik. USR anviser, hvorledes aktørerne ikke blot skal holde orden i eget hus, men også skal opmuntre og matche hinanden i at kæmpe for kloden.

Vi vil gerne rette en særlig tak til Center for Information og Boblestudier (CIBS) ved Københavns Universitet og herunder specielt Maj Riis Poulsen, Esther Michelsen Kjeldahl, Rasmus K. Rendsvig og Mads Vestergaard.

Vi vil også gerne takke Malou Aamund, Eva Zeuthen Bentsen, Flemming Besenbacher, Anders Overgaard Bjarklev, Maja Horst, Christian Jensen, Joachim Kattrup, Poul Madsen og Poul Nyrup Rasmussen for at udtale sig om bæredygtighed og samfundsansvar til denne bog. En stor tak til vores redaktør, Anne Weinkouff, hos Gyldendal for kyndig og konstruktiv assistance.

Claus vil gerne takke Jens Engbæk, Karin Engbæk, Mette Engbæk, Søren Sørensen, Jørn Strue Frederiksen, Peter Mortensen, Poul Lübcke, Martin Marchman Andersen, Xavier Landes, Morten Ebbe Juul Nielsen, Jan Faye, Joachim Kattrup, Dion Tao Larsen, Morten Asby, Casper Vesterlyng og Tine Hindkjær Madsen for støtte og opmuntring.

Vincent vil gerne takke sin familie.

Denne bog er tilegnet Noah Elias Engbæk Sørensen, der kom til verden den 14. juni 2016.

Claus Strue Frederiksen og Vincent F. Hendricks
København, marts 2018

Indledning
FORENET ANSVARLIGHED

Success is my only motherfucking option, failure’s not

Eminem

Vi står over for en lang række alvorlige problemer; det gælder i forhold til klima, ufrivillig migration, øget økonomisk ulighed og spredning af misinformation på nettet, der risikerer at sætte verden i brand. Ændrer vi ikke vores levevis markant i de kommende år, kommer vi til at overdrage en klode til vores børn og børnebørn, der er i langt værre forfatning end den, vi selv overtog fra vores forfædre.

Denne bog er fyldt med foruroligende eksempler på klodens miserable forfatning. Og på, hvor lidt vi i virkeligheden gør for at løse problemerne. På overfladen ser det umiddelbart ud, som om der sker mangt og meget. Virksomheder opretter CSR-afdelinger, udgiver CSR-rapporter og deltager i diverse erhvervsfora, hvor der diskuteres CSR. Og det er ikke bare snak. Virksomhederne gør også noget. Eksempelvis forsøger mange at reducere deres klimaaftryk samt sikre ordentlige arbejdsvilkår, også hos deres leverandører. Sideløbende hermed indgår regeringsledere fra det meste af verden aftaler om alt fra klima til bekæmpelse af fattigdom. Og også forskningssamfundet bidrager, både ved at pege på problemerne og anvise løsninger. Men de nuværende tiltag er desværre langtfra tilstrækkelige.

Problemet er, at mange aktører har en forestilling om, at det skal være omkostningsfrit at påtage sig et ansvar. De vil således gerne bidrage, bare det ikke koster noget. Erhvervslivet taler om win-win, hvor CSR både kommer virksomheden og samfundet til gavn, og forsøger derved at ignorere, at hensynet til profit ikke altid flugter med samfundets interesser. Samtidig venter politikerne på, at andre lande tager teten. Men after you, sir kan ofte ende i status quo, hvor det mest bliver ved skåltalerne. Også forskningssamfundet mangler at træde i karakter og for alvor prioritere forskning, der kan bidrage til at løse de alvorlige problemer, vi står over for. Ikke al viden er lige væsentlig, særligt ikke i en situation, hvor vejr- og verdensudsigterne er dystre.

Hvis problemerne skal løses, skal der gøres op med komfortable strategier som after you, sir og winwin. Kampen for kloden er ikke en gratis omgang. Man kan godt forsøge at stoppe et godstog ved at stille sine udslidte hjemmesko på skinnerne, men at betragte det som mere end en symbolsk handling er næppe rimeligt.

Ved at introducere et nyt ansvarlighedsbegreb, der forener erhvervslivet, politikerne og forskningssamfundets indsats, tilbyder vi i denne bog en løsning. Løsningen er radikal og indeholder et anderledes syn på, hvordan man driver forretning, praktiserer politik og bedriver forskning. Indledningsvist præsenteres her hovedelementerne i det nye ansvarlighedsbegreb. Men først et par alvorligheder at starte på.

Et nyligt studie, offentliggjort i Nature Climate Change, konkluderer, at der kun er 1 % chance for, at vi når målet i Parisaftalen, der under stor mediebevågenhed blev indgået af repræsentanter for 195 regeringer i Paris i 2015. Ifølge aftalen bør verdens stater og regeringer arbejde for en global temperaturstigning på højst 1,5 grader i år 2100. Ifølge samme undersøgelse er der kun 5 % chance for, at vi frem til næste årtusindskifte kan holde temperaturstigningen under 2 grader. Forskerne forudser, at temperaturen i den periode sandsynligvis vil stige med mellem 2 og 4,9 grader, hvilket vil få alvorlige konsekvenser for klodens økosystem (Raftery et al., 2017). I rapporten Turn Down the Heat beskriver Verdensbanken en 4-graders temperaturstigning på følgende vis:

En temperaturstigning på 4°C vil have katastrofale konsekvenser: oversvømmede kystbyer; en forhøjet risiko for, at fødevareproduktion øger fejlernæring; i forvejen tørre områder ville blive endnu tørrere, og fugtige områder ville blive tilført endnu mere vand; ekstreme hedebølger i primært tropiske områder; betydelig knaphed på vandressourcer i mange områder; betydelig flere kraftige tropiske cykloner; uopretteligt tab af biodiversitet, herunder koralrevssystemer. Og vigtigst af alt vil en 4°C varmere verden være så forskellig fra den nuværende, at den vil indebære stor usikkerhed og nye risici, der truer vores evne til at foregribe og tilpasse os fremtidige omstændigheder. (World Bank, 2012, ix)

Det er ikke kun de nedslående klimaprognoser, der er bekymrende. For øjeblikket producerer vi langt mere affald, end Jorden kan nå at omdanne. Faktisk forbruger vi ifølge Global Footprint Network i disse år ressourcer svarende til 1,6 planet, hvilket er åbenlyst uholdbart (Lin et al., 2017).

I The Global Risk Report 2016 konkluderer World Economic Forum¹, at risikoen for en omfattende væbnet konflikt, der sætter regioner som eksempelvis Mellemøsten og Nordafrika i brand, er steget markant de seneste år og vil fortsætte med at stige, medmindre der for alvor gøres noget for at forhindre det.² Ifølge rapporten er det således presserende at imødegå en række konfliktudløsende drivkræfter, herunder stigende økonomisk ulighed, ufrivillig migration og korrupt regeringsførelse. Desuden understreger rapporten, at mange af de alvorlige problemer forstærker hinanden i ondartede synergieffekter. Eksempelvis fører manglende imødegåelse af klimaforandringerne til ekstreme vejrfænomener, der ventes at skabe omfattende flygtningestrømme, hvilket risikerer at føre til øget social uro, som igen forstærker risikoen for dårlig regeringsførelse og væbnede konflikter.

I The Global Risk Report 2017 er det selve markedskapitalismen, der står for skud. Her advarer World Economic Forum mod social uro og demokratisk nedsmeltning. Rapporten konkluderer, at der er brug for markante ændringer af markedskapitalismen, der i sin nuværende form ikke har været i stand til at imødegå klimatruslen, og som i en lang række lande hovedsageligt er kommet de mest velstillede til gavn. Ifølge rapporten er der brug for en mere ansvarlig og inkluderende økonomisk udvikling, der tager vare på klima og miljø, samtidig med at den sikrer en mere retfærdig fordeling af Jordens goder.

Skal vi løse de alvorlige problemer, verden står over for, er der brug for, at tre af samfundets mest centrale aktører – erhvervslivet, politikerne og forskningssamfundet – reelt påtager sig et ansvar og løfter i flok. Og dette ansvar suppleres, justeres og holdes til ilden ved civilsamfundets og borgeres hjælp.

Der er tre ting at bemærke. For det første kan aktører i denne sammenhæng med rette siges at påtage sig et ansvar, hvis de på passende vis bidrager til at løse de sociale og miljømæssige problemer, der sikrer overgangen til et bæredygtigt økonomisk system. Ansvarlig adfærd retter sig mod løsning af verdens problemer. Velmenende intentioner er ikke nok – hvis resultaterne udebliver, har aktørerne ikke levet op til deres ansvar. For det andet er det vigtigt, at hovedlinjerne koordineres og accepteres af alle parter, således at virksomheder, politikere og forskere kan lægge et hårdt pres på hinanden og udnytte den synergieffekt, der herigennem kan opstå. Ingen aktør kan løse problemerne alene. For det tredje er det nødvendigt at erkende, at selvom aktørerne allerede i dag er involveret i en række initiativer, er den nuværende indsats hverken særlig virkningsfuld eller velkoordineret. Det er tid til at lancere et nyt ansvarlighedsbegreb – Unified Social Responsibility (USR) – som aktørerne kan handle ud fra.

USR bygger på den indholdsmæssige fællesmængde, der deles af Corporate Social Responsibility (CSR), Scientific Social Responsibility (SSR) og Political Social Responsibility (PSR).

De tre aktører

CSR er efterhånden blevet et buzzword. Men hvad betyder det egentlig? En af de mest anvendte og anerkendte definitioner af CSR er EU-Kommissionens (2011, s. 7). Her defineres CSR som »virksomhedernes ansvar for deres indflydelse på samfundet«. Kommissionen uddyber implikationerne heraf på følgende vis:

En forudsætning for at leve op til dette ansvar er at overholde den gældende lovgivning og de kollektive aftaler mellem arbejdsmarkedets parter. For fuldt ud at leve op til deres sociale ansvar skal virksomhederne råde over en strategi, som indarbejder sociale, miljømæssige og etiske aspekter samt forbrugerhensyn og menneskerettigheder i deres forretningsaktiviteter og i kernestrategien i nært samarbejde med deres samarbejdspartnere. Målet hermed er at:

– skabe størst mulig fælles værdi for virksomhedens ejere/aktionærer og øvrige interessenter og samfundet som helhed

– identificere, forebygge og afbøde eventuelle negative virkninger. (EU-Kommissionen, 2011, s. 7)

En af styrkerne ved EU-Kommissionens beskrivelse er, at den stort set dækker alle de sociale, økonomiske og miljømæssige områder, som virksomheder kommer i berøring med. Desuden ligger den i tråd med målet om en bæredygtig udvikling, hvilket Kommissionen selv gør opmærksom på ved at understrege, at CSR understøtter EU’s målsætning om »bæredygtig, intelligent og inklusiv vækst« (EU-Kommissionen, 2011, s. 4).

At beskrivelsen af CSR dækker stort set alle områder, implicerer imidlertid ikke, at alt er lige vigtigt. Eksempelvis vil de fleste sikkert være enige i, at det er værre at anvende tvangsarbejde på sine fabrikker end at bruge dieseldrevne lastbiler til at transportere sine produkter ud til kunderne i. Når det er sagt, er det vanskeligt at udlede, hvor vidtrækkende virksomheders sociale og miljømæssige forpligtelser egentlig er. Definitionen siger nemlig ikke meget om omfanget af virksomheders samfundsansvar. Hvor meget bør virksomheder eksempelvis engagere sig i kampen mod klimaændringer og økonomisk ulighed? Desuden fremgår det ikke, hvad virksomheder skal stille op i tilfælde af interessekonflikter mellem eksempelvis ejerne og samfundet som helhed. Hvis en virksomhed for eksempel kan reducere sit klimaaftryk ved at reducere ejernes indtjening, bør den så gøre det? Den slags spørgsmål giver EU-Kommissionen ikke noget svar på.

Scientific Social Responsibility (SSR) angår forskningsfællesskabets samfundsmæssige ansvar for at bidrage til løsning af de udfordringer, vi står over for globalt. I en artikel slår de tre danske forskere Povl Krogsgaard-Larsen, Peter Thostrup og Flemming Besenbacher, hvoraf førstnævnte og sidstnævnte er henholdsvis daværende og nuværende formand for Carlsbergfondet, til lyd for, at forskningssamfundet har et ansvar for at adressere presserende problemer, som det bør tage på sig. De tre forskere definerer SSR som værende:

[D]et ansvar, der påhviler forskere fra alle videnskabelige discipliner, til at positionere og definere deres forskning indenfor en kontekst, som gør det muligt for dem at bidrage positivt til samfundet og til at møde tidens store udfordringer. (Krogsgaard-Larsen, Thostrup og Besenbacher, 2011, s. 10739)

I artiklen understreges det, at SSR ikke blot bør indgå i forskernes overvejelser, men også hos dem, der finansierer forskning, herunder stater og private fonde. SSR indskriver sig i en oplysningsfilosofisk tradition, hvor videnskabens mål og rolle ikke alene består i at levere viden og forståelse af verden og samfundet omkring os, men også skal bidrage aktivt til at forandre disse til det bedre.

Filosoffen Francis Bacon (1561-1626) formulerede tidligt et ideal for videnskaberne, som består i at være »til fordel og nytte for livet« (Bacon, 1963). For Bacon er det væsentligt, at den viden og kunnen, som videnskaberne giver anledning til, kommer hele menneskeheden til gavn og ikke kun dem, som gør opdagelserne. På Bacons tid var alkymi og forsøget på at udvinde guld udbredt, og Bacon var selv (som Newton senere) optaget af alkymien. Hans store kritikpunkt over for alkymister, som forsøgte at udvinde guld med hemmelige (uvirksomme) opskrifter, er, at de holder deres viden og metoder for sig selv og ikke gør dem offentligt tilgængelige for hele forskningsfællesskabet og i sidste ende menneskeheden (Rossi, 1968). Videnskab skal ikke (alene) bedrives for egen vindings skyld, om den gevinst så består i rigdom på grund af en opskrift på guld, indbringende patenter eller citationer og publikationslister, men for hele menneskehedens, inklusive fremtidige generationers, skyld. Dét ideal er ikke blevet forældet, selvom det har en del år på bagen.

Political Social Responsibility (PSR) er et nyt begreb, som først introduceres for alvor i denne bog, selvom udtrykket er anvendt tidligere.³ Det udspringer af en ambition om, at politikere eksplicit påtager sig et ansvar for at løse de globale problemer, vi står over for, og tænker og handler på længere sigt og med globalt perspektiv frem for alene indtil næste valg i det land, de er på valg i. Saglig og evidensinformeret problemløsning kan stå i skarp kontrast til lokal og kortsigtet vælgermaksimering, så det at tage det sociale ansvar på sig som politiker, som PSR fordrer, er ligesom i CSR heller ikke en gratis omgang, hvis det skal være mere end blot ord og hensigtserklæringer. I tråd med ovenstående definitioner af CSR og SSR foreslår vi her, at PSR defineres som:

Det ansvar, politikere (herunder regeringer og politisk ledede organisationer) har over for samfundet som helhed. Politikere kan kun siges at leve op til dette ansvar, hvis de i tilstrækkelig grad bidrager til at løse de alvorlige sociale og miljømæssige problemer, verden står over for.

Med introduktionen af PSR påstås ikke, at politikere i dag ikke bekymrer sig om verdens problemer og de globale udfordringer. Påstanden er, at de ikke gør det i tilstrækkelig grad. De er ikke for alvor villige til at gå forrest og træffe omkostningstunge beslutninger. Vindmøller er godt, bare ikke i min baghave. Eller valgkreds. Der skal tænkes større, langt mere visionært og væsentligt mere kollaborativt, end tilfældet er i dag. Derfor er der brug for – ikke bare PSR, men USR, således at politikerne ikke står alene med ansvaret for problemerne. Situationens alvor fordrer koordinering og samarbejde mellem samfundets centrale aktører i hidtil uset grad. Det er nødvendigt at skabe de synergieffekter, som kan udspringe af en forenet indsats, hvis kursen skal vendes væk fra dystopiske fremtidsscenarier. Indsatserne på de respektive områder kan ikke stå alene, og CSR, SSR og PSR bør derfor samles i USR.

Synergieffekterne og implikationerne af USR er omdrejningspunkterne i næste kapitel, men først skal de fælles, overordnede retningslinjer, som erhvervslivet, politikerne og forskningssamfundet bør handle ud fra, afdækkes. USR indeholder følgende tre grundlæggende elementer:

En pluralistisk tilgang til ledelse

En verdensmålslinse

Et princip om at forhindre dårligdomme

En pluralistisk tilgang til ledelse

En pluralistisk tilgang til ledelse udspringer af John Rawls’ tanker om rimelig pluralisme (Rawls, 1993). Selvom overvejelserne om rimelig pluralisme hos Rawls udelukkende omhandler udformningen af den retfærdige stat, kan hans betragtninger anvendes som skabelon til udvikling af et nyt ledelsesparadigme, der kan finde anvendelse hos de tre aktører, herunder hos dekaner, kommunaldirektører og legetøjsfabrikanter.

Ifølge Rawls indebærer rimelig pluralisme, at normer og værdier i konflikt kan være rimelige, hvorved der i forhold til visse spørgsmål gives forskellige acceptable svar.

Uenighed grundet forskellige livssyn er således ikke nødvendigvis noget, der bør udglattes eller bilægges. Tværtimod skal der skabes rum for mangfoldige normer og værdier. Det er dog ikke alle uenigheder og livssyn, der bør skabes plads til. Der er nemlig forskel på rimelig pluralisme og bare pluralisme – sidstnævnte er ikke altid rimelig – vi kan jo godt være uenige om noget, som det ikke er rimeligt, vi er uenige om (fordi det ene synspunkt er åbenlyst uacceptabelt).

Eksempelvis mener Rawls ikke, at uenighed vedrørende den moralske status af slaveri er rimelig. Slaveri er, ifølge Rawls, moralsk forkasteligt. I forhold til basale moralske spørgsmål om eksempelvis lige rettigheder kan der ikke være tale om rimelig uenighed. Uenigheden er der – der findes jo stadig omkring 25 millioner tvangsarbejdere i verden – den er blot ikke rimelig.

Med udgangspunkt i Rawls’ tanker om rimelig pluralisme bør organisationer – og her inkluderes alle tre aktører i form af eksempelvis virksomheder, brancheorganisationer, universiteter, fonde, kommuner og statslige institutioner – operere med en pluralistisk og en universalistisk sfære. Den universalistiske sfære bør indeholde de basale normer og værdier, som er ufravigelige og gælder for alle i organisationen. Den pluralistiske sfære omhandler derimod en myriade af normer og værdier, som knytter sig til bestemte fagprofessioner og individer, og som derfor ikke deles af alle. Så længe der er tale om normer og værdier, hvorom der eksisterer rimelig uenighed, behøver normer og værdier i konflikt ikke at udgøre et problem.

Individer, der har kolliderende normer og værdier, kan sagtens være enige om grundlæggende spørgsmål. Eksempelvis synes alle partier i Folketinget at slutte op om basale rettigheder som ytringsfrihed og ligestilling, selvom de er rygende uenige om mange andre ting.

Endvidere implicerer eksistensen af rimelig pluralisme, at man bør afholde sig fra at dømme (rimelige) holdninger, der kolliderer med ens egne, som forkerte eller uoplyste. Værdier og normer, der befinder sig i den pluralistiske sfære, bør betragtes som rimelige og rationelle. Det er således lederens opgave at skabe og sikre en kultur, hvor medarbejderne udviser forståelse og respekt for hinandens fagprofessionelle og individuelle værdier.

Ud over den pluralistiske sfære skal organisationer skabe et solidt fundament af normer og værdier, der skal udgøre indholdet i den universalistiske sfære. Nøgletemaer er her FN’s 17 verdensmål, der blandt andet omhandler det at reducere udledning af drivhusgasser og bekæmpe økonomisk ulighed samt princippet om at forhindre dårligdomme, der kort fortalt går ud på, at vores tre aktører bør bekæmpe dårligdomme, herunder fattigdom, klimaforandringer og misinformation på nettet, medmindre de derved ofrer noget moralsk betydningsfuldt. Princippet implicerer eksempelvis ikke, at virksomheder hovedkulds bør donere alle deres aktiver til fattigdomsbekæmpelse, da det at gå konkurs med rette kan betragtes som at ofre noget moralsk betydningsfuldt. Det viser sig, at en pluralistisk tilgang til ledelse flugter nærved perfekt med de store teknologiske omvæltninger, der forventes at skabe radikale ændringer af vores arbejdsog livsbetingelser i de kommende år.

I bogen The Fourth Industrial Revolution (2016) konkluderer Klaus Schwab, stifter af og formand for World Economic Forum, at de største omvæltninger i menneskehedens historie er lige om hjørnet. Ifølge Schwab betyder den fjerde industrielle revolutions indtog, at alle væsentlige økonomiske markører inden for den nærmeste fremtid vil blive fundamentalt forandret. Digitale og teknologiske gennembrud vil få store konsekvenser for arbejdsmarkedet, forbrugsmønstre, verdenshandlen, staters manøvremuligheder samt måden at drive virksomhed på.

Hastighed og uforudsigelighed er nøgleordene. Succesfulde organisationer vil være kendetegnet ved en høj grad af fleksibilitet samt evnen til at træffe hurtige beslutninger. Hierarkiske ledelsesstrukturer vil, ifølge Schwab, blive udskiftet med mere netværksbaserede og kollaborative modeller. Det handler om at skabe en samarbejdende organisationskultur, hvor mening, medbestemmelse, myndighed og kreativitet er i højsædet.

Schwabs forudsigelser stemmer godt overens med konklusionerne i en undersøgelse, der for nylig blev udarbejdet for det amerikanske konsulenthus McKinsey & Company (Catlin, Scanlan & Willmott, 2015). Ifølge undersøgelsen er digitale frontløbere kendetegnet ved en høj grad af dristighed og nytænkning. Risikoaversion og nulfejlskultur er derimod vejen til enden. Også her understreges vigtigheden af en fleksibel og samarbejdende organisationskultur.

Der er forskel på marketing, programmering, HR og produktion. Medarbejderne i disse grupper tænker ofte meget forskelligt. Det samme gør sosuassistenten, bibliotekaren, skraldemanden og museumsguiden. Historieprofessoren, biokemikeren og medieforskeren har også vidt forskellige tilgange og verdenssyn. Men fremtiden fordrer tæt samarbejde. Alle grupper skal kunne tale og begå sig med fremmede fagtraditioner.

Der skal således sadles om på ledelsesgangene. Ikke blot for at løse verdens store sociale og miljømæssige problemer, men også for at være klar til den fjerde industrielle revolutions indtog. Fremtidens leder forventes at kunne agere i et ledelsesrum, der værdimæssigt er markant anderledes end i dag. Især fire forhold er værd at bemærke.

For det første fordrer den fjerde industrielle revolution en fleksibel og samarbejdende kultur. Den nødvendige nedbrydning af siloer indebærer blandede fagfællesskaber med potentielt modsatrettede værdier. Dette bliver især vanskeligt, fordi organisationer fremover bliver nødt til for alvor at sætte fagprofessionerne fri, når mening, medbestemmelse og aktivt ejerskab sættes i højsædet. De forskellige fagprofessionelle værdier bør således ikke tøjles og ensrettes. Tværtimod ligger nøglen til succes i at respektere mangfoldighed og brydninger. Og det gælder også inden for den enkelte profession. Der er forskellige måder at være en god lærer på. Og det skal der være plads til.

For det andet skal lederen også kunne udfolde bæredygtighedsidealet. Selvom den grønne og sociale omstilling på papiret har været i gang længe, vil den først for alvor sætte ind de næste par årtier. Den hidtidige politik på området bør således blot betragtes som oliven i drinken inden festmåltidet. Den nye kurs indebærer, at sociale og miljømæssige værdier for alvor rulles ud i offentlige og private organisationer verden over.

For det tredje viser en undersøgelse udført af revisions- og konsulentvirksomheden PwC, at de unge generationer, der kommer til at dominere arbejdsmarkedet i de kommende år, er langt mere loyale over for arbejdsgivere, der har en overordnet målsætning, de kan identificere sig med. I den forbindelse konkluderer PwC:

Millennials kræver målrettede virksomheder og meningsfyldte professioner: De forventer i stigende grad, at virksomheder kommer med løsninger på vigtige sociale og miljømæssige problemer. Og med Generation Z’s komme forventes kravene at stige yderligere. (PwC, 2016, s. 3)

Ved nærmere eftertanke er der resonans i den indsigt. De fleste foretrækker nok at arbejde med noget, som de kan identificere sig med. Noget, der giver mening. At tilbringe hele sit arbejdsliv – der jo trods alt udgør rigtig mange af tilværelsens vågne timer – med at producere noget, der synes ligegyldigt, står næppe øverst på særlig mange ønskelister. Selv hvis producenten tilbyder lidt mere i lønningsposen end sygehuset, brandstationen, vindmølleproducenten, eller hvor ens hjerte ellers hører hjemme, vil de fleste betakke sig. Skal man tro PwC, bliver denne tendens forstærket markant de kommende år, endog med et særligt fokus på bæredygtighed og samfundsansvar.

Samme undersøgelse fremhæver desuden, at det kun er omkring en fjerdedel af lederne, der aktivt søger at forbinde medarbejderes indsats med organisationens formål. Ifølge undersøgelsen er det kun hver anden medarbejder, der i dag finder deres arbejde meningsfuldt. Organisationer kan øge dette tal markant ved at lade organisationens formål danne udgangspunkt for alle beslutninger. Dette forudsætter naturligvis, at lederne i organisationen har et grundigt kendskab til det pågældende formål og dets afledte værdier og normer. Enhver medarbejder kan nok besvare spørgsmålet om, hvad de laver, men hvorfor det er vigtigt, kan hurtigt henfalde i det dunkle. Hvorfor det er vigtigt, er og bliver i fremtiden det mest centrale spørgsmål at kunne besvare – for ledelse såvel som for medarbejder.⁴

For det fjerde vil skiftet til et bæredygtigt paradigme indebære forretningsmuligheder af gigantiske dimensioner. FN’s nyligt oprettede Business and Sustainable Development Commission (BSDC) anslår i rapporten Better Business, Better World (2017), at opfyldelse af verdensmålene åbner nye markeder for grøn teknologi og sociale løsninger, der vil resultere i en økonomisk gevinst i 2030 på mellem 12 og 36 billioner dollar til den private sektor. Og alligevel kommer det til at koste noget i omstilling af alt fra attitude til påtagelse af aktivt, ejerskabsorienteret ansvar.

Verdensmålslinsen

Det andet element i USR er verdensmålslinsen. Organisationer bør betragte verden gennem en verdensmålslinse og med udgangspunkt i dette verdenssyn fastlægge de overordnede retningslinjer for organisationen. Ideen er inspireret af BSDC (2017), der mener, at virksomheder kan genvinde deres licens to operate⁵ ved at indarbejde de 17 verdensmål i deres strategi. De seneste årtiers uheldige adfærd, hvor mange virksomheder i jagten på profit har tilsidesat hensyn til mennesker og miljø, betyder ifølge BSDC, at mange almindelige borgere har mistet tilliden til de multinationale selskaber. Virksomheder bliver nødt til at forny deres kontrakt med resten af samfundet ved at designe en ny og langt mere socialt ansvarlig måde at drive virksomhed på. Det at drive forretning bør således betragtes gennem en verdensmålslinse, hvorigennem alle beslutninger ses og evalueres.

De 17 verdensmål kom for alvor på dagsordenen, da alle FN’s 193 medlemslande i 2015 tilsluttede sig resolutionen Transforming our World: The 2030 Agenda for Sustainable Development. I resolutionens indledende bemærkninger står blandt andet:

Samtlige nationer og interessegrupper, som deltager i partnerskaber, kommer til at implementere denne plan. Vi er fast besluttet på at befri menneskeheden fra fattigdoms tyranni og på at helbrede og sikre vores planet. Vi er indstillet på at tage de dristige og helt nødvendige skridt til at forandre verden i en mere bæredygtig og robust retning. På denne kollektive rejse lover vi, at ingen vil blive ladt i stikken. (FN, 2015, s. 1)

Resolutionen indeholder en plan, der sigter mod, at alle 17 verdensmål bliver opfyldt i 2030. Som pointeret i citatet er det ikke kun stater, men derimod alle interessenter, herunder erhvervslivet og forskningssamfundet, der forventes at arbejde for at indfri verdensmålene. Da verdensmålene udgør fundamentet i verdensmålslinsen, er de værd at ihukomme. Se side 32.

Som det fremgår, er der tale om temmelig ambitiøse mål, der både retter sig mod sociale og miljømæssige forhold.⁶ Umiddelbart kan det godt give sved på panden at skulle tage højde for alle verdensmålene i sin strategi. Det er derfor nærliggende at tænke, at den enkelte organisation blot kan udvælge sig et eller måske to verdensmål, som den koncentrerer sig om. Men den går ikke. Som BSDC understreger, er de 17 verdensmål en samlet pakke. Organisationer bør derfor ikke blot håndplukke lækkerbisknerne – de miljømæssige mål kan ikke opfyldes uden de sociale mål og omvendt.

Noter

1 World Economic Forum er en uafhængig international organisation, der siden etableringen i 1971 har haft til formål at udforske og diskutere globale udfordringer samt udpege eventuelle løsninger. Organisationen er særlig kendt for sine årlige møder, der finder sted i den schweiziske by Davos, og som tiltrækker fremtrædende erhvervsfolk, forskere og politikere fra hele verden. https://www.weforum.org/events. Verificeret 03.03.2018. ↩

2 Selvom visse regioner er mere udsatte end andre, risikerer regionale konflikter at brede sig til andre dele af verden, herunder til vores. ↩

3 Hendricks, V. (2016). »Lad os indføre et nyt princip: politisk social ansvarlighed«, Politiken, 14.11.2016, verificeret 19.01.2018: https://politiken.dk/debat/debatindlaeg/article5650341.ece. ↩

4 Selvom både PwC’s og McKinseys undersøgelser fokuserer på private virksomheder, er der ikke umiddelbart grund til at tro, at resultaterne er irrelevante for vores to andre aktører. Mon ikke professorer, sygeplejersker og andre offentligt ansatte i mindst lige så høj grad som privatansatte ingeniører og salgspersonale ønsker et meningsfuldt arbejde? Desuden, i rapporten Digital Globalization: the new era of global flows fra 2016 slår McKinsey Global Institute fast, at stater ikke har råd til at sidde på hænderne og se til, mens digitaliseringen buldrer derudad. ↩

5 BSDC henviser gentagne gange i deres rapport til, at virksomheder, særligt efter finanskrisen, bør genvinde deres licence to operate. Kort fortalt handler det om, at virksomheder ikke blot bør overholde lovens bogstav, men også agere på en måde, der bifaldes af det omgivende samfund. Virksomheder mister deres licence to operate, hvis de eksempelvis betragtes som kyniske eller grådige. ↩

6 Ud over de 17 verdensmål indeholder resolutionen Transforming Our World: The 2030 Agenda for Sustainable Development 169 delmål, der knytter sig til de 17 verdensmål. Eksempelvis indeholder verdensmål 1 – der går ud på at afskaffe fattigdom – syv delmål, herunder 1.3, som opfordrer til oprettelse af nationalt tilpassede indsatser, der sikrer alle borgere et socialt sikkerhedsnet. ↩

Vil du opdateres på vores nyheder?

Tilmeld dig Gyldendal Business Fokus på www.GyldendalBusiness.dk. Så sender vi dig en jævnlig nyhedsmail med ny viden til dit arbejdsliv. Om bøger, forfattere og arrangementer.

LINKEDIN

FACEBOOK

INSTAGRAM

TWITTER