HENRIK KRAG

SELVUDVIKLING

FOR DET HELE MENNESKE

– fra men til og

ASCHEHOUG

Henrik Krag

Selvudvikling for det hele menneske – fra men til og

© 2006 Aschehoug Dansk Forlag A/S

Forside: Thomas Szø eyelab.dk

Forlagsredaktion: Torben G. Skjoldborg

Produceret i ePub: BookPartnerMedia, København

ISBN 10: 87-11-26835-2

ISBN 13: 978-87-11-42166-6

1. udgave, 1. oplag

Gengivelse eller reproduktion af indholdet er ikke
tilladt, medmindre der foreligger skriftlig tilladelse
fra Aschehoug Dansk Forlag A/S

www.aschehoug.dk

Indhold

FORORD

KAPITEL 1

Motivation til selvudvikling

Det væsentlige i livet

Problemer eller vilkår

Problemer med ubeslutsomhed

Præstationsproblemer

KAPITEL 2

Beklagelser over vilkår

Beklagelser over en selv

Bør og burde

Beklagelser over andre mennesker

KAPITEL 3

Nuet

Fortidsbindinger

Ufærdige situationer

Skyld

Stolthed

Traumatisk betingede fortidsbindinger

Traumatisk stof har drømmekarakter

Forandringsprocesser ifølge Grofs fire perinatale matricer

Fremtidsbindinger

Fremtidsforventninger

Bekymringsproblemer

Fremtidsforskydning af nuet

KAPITEL 4

Det hele menneskes behov

Chakrasystemet

Rodchakraet

Harachakraet

Solar plexus

Hjertechakraet

Halschakraet

Pinealchakraet

Samlet skema over chakraerne

KAPITEL 5

Chakrabalancerne

Hvordan man kan arbejde med chakraerne

Rodchakraet

Harachakraet

Solar plexus

Hjertechakraet

Halschakraet

Pinealchakraet

KAPITEL 6

Nuancering af selvbillede og selvudtryk

Chakraer og fremtidsprojekter

Chakraer og kontaktformer

Rodchakraet

Harachakraet

Solar plexus

Hjertechakrat

Halschakraet

Pinealchakraet

Grundstemning, problemer og ressourcer

KAPITEL 7

Centrering

Fysisk centrering

Erotisk centrering

Følelsesmæssig centrering

Mental centrering

KAPITEL 8

Mental hygiejne

KAPITEL 9

Støttende miljøer

Gode afstressende vaner

Motion og bevægelse

Naturen

God nattesøvn

Nyhedsfri uge

Snakkefri dag

Dybdeafspænding

Tandbørstemeditation

Gør spildtid til væretid

AFSLUTNING

Forord

Før solopgang, den 1. oktober 1982, stod jeg op og sadlede min hest for at ride til det sted, der fremover skulle være mit livs omdrejningspunkt.

Denne dag er den mest betydningsfulde i mit liv.

Solen brød langsomt frem gennem morgentågerne, da jeg skridtede gennem de midtjyske skove og følte hvert skridt som et farvel til fortiden og en åbning mod nye horisonter.

Jeg skulle, som den første, flytte ind på Vækstcenteret for arbejde, udvikling og meditation. Et sted, der skulle blive kendt af mange som et bofællesskab og kursuscenter for undervisning i selvudvikling med spirituel horisont.

Så langt tilbage jeg kan huske, havde jeg haft en urolig længsel efter en form for mening med tilværelsen. En mening, jeg ikke umiddelbart havde kunnet finde inden for mine familie-, samfunds- og karrieremæssige rammer.

I min søgen kastede jeg mig som syttenårig over Transcendental Meditation. En gammel indisk teknik, som på det tidspunkt var den eneste tilgængelige meditationsteknik.

Jeg mediterede to gange fyrre minutter dagligt, hvilket virkede kraftigt på mig. I løbet af relativt kort tid oplevede jeg ukendte og uforståelige følelser, kropsfornemmelser og udvidede bevidsthedstilstande. Det var spændende og overvældende. De mange oplevelser affødte et nyt behov for indsigt i og forståelse for, hvad det var, der skete. Et behov, der skulle vise sig ikke at være så let at indfri. Lige meget hvem jeg spurgte inden for systemet Transcendental Meditation, blev jeg mødt med samme svar, som hverken kunne dække mine oplevelser eller min trang til at forstå disse, nemlig at det var naturlige spændingsløsninger, som jeg ikke skulle bekymre mig nærmere om.

I syv år søgte jeg efter bedre metoder, teknikker og undervisning. Det var syv spændende år, hvor jeg afprøvede mange udviklings- og meditationssystemer. Jeg manglede dog stadigvæk de personer og svar, som kunne forklare og give mig troværdig vejledning i, hvordan jeg kunne håndtere de mange nye oplevelser i dette fremmede og ukendte landskab.

Jeg begyndte at læse filosofi på Århus Universitet. På søsterinstituttet idehistorie var der en usædvanlig underviser, hvis forelæsninger i dybdepsykologi trak tilhørere langt uden for de studerendes rækker. Denne underviser var Jes Bertelsen, og han skulle vise sig at være den hjælp, jeg så længe havde søgt efter.

Jes Bertelsens forelæsninger var af pladshensyn henlagt til matematisk institut, der havde et stort auditorium. På trods af dette var det almindeligt at møde op omkring en time før den enkelte forelæsning, hvis man ville sikre sig en ordentlig siddeplads.

Efter en forelæsning fik jeg personlig kontakt med Jes Bertelsen og oplevede for første gang at blive mødt med en intuitiv såvel som intellektuel forståelse og genkendelse. Dette møde føltes så betydningsfuldt, at det blev starten på et helt nyt livsafsnit.

Et år efter mødet var det, at jeg sad på min hest i morgentågen på vej gennem skoven mod Nørre Snede, hvor jeg skulle flytte ind som medstifter af et lille bofællesskab. Et bofællesskab, der under Jes Bertelsen og hans kone, Hanne Kizachs, ledelse, skulle eksperimentere og afprøve dybdepsykologiske ideer og spirituelle visioner i praksis. Vi ville bygge og indrette et kursussted, der kunne skabe rammer for mere intensive undervisnings- og kursusforløb i personlig udvikling med spirituel horisont.

Det er nu fireogtyve år siden, og Vækstcenteret, såvel som de mennesker, der på forskellig vis har været med i projektet, har gennemgået lange og udviklende forandringsprocesser. Livet her har været en lang og givende opdagelsesrejse i forståelsen af den menneskelige psykologi, selvudvikling og meditationspraksis. Mange mennesker er rejst herfra, og mange nye er kommet til. Der har på den måde været en lind strøm af mennesker, som har delt deres professionelle og personlige erfaringer med os.

Med de skiftende vilkår og oplevelser har der været brug for stadig nye erfaringer og redskaber til at håndtere de udfordringer, vi har stået over for. Erfaringerne er vokset, og de pædagogiske metoder er blevet udviklet og forfinet. Tanker og ideer er opgivet undervejs, efterhånden som forskellige metoder blev afprøvet og viste sig at komme til kort i realiteternes til tider besværlige verden.

Fokus har, i takt med disse forandringsprocesser, bevæget sig med stadig større rettethed mod en egentlig meditativ træning. Den meditative udviklingsvej, som Jes Bertelsen har beskrevet, og som gennem årene har været grundlaget for Vækstcenterets pædagogik, har baseret sig på et solidt fundament af samfundsmæssigt engagement og en jordnær virkelighedsopfattelse. I takt med at den spirituelle horisont er rykket nærmere, er det med årene blevet mere og mere tydeligt, hvor vigtigt dette er for det enkelte menneskes trivsel og som basis for en mulig spirituel træning.

Jeg bor stadig på Vækstcenteret og kunne ikke tænke mig at bo andre steder. Mit liv her har været spændende, udfordrende, krævende og til tider hårdt, grænsende til det utålelige. Det har dog aldrig føltes meningsløst. Uanset hvilke prøvelser, livet har budt på, har det altid været muligt for mig med selvudviklingsteknikker, meditationspraksis og hjælp fra gode venner at se sagen i et større perspektiv Noget, jeg oplever som en sjælden og meningsfuld gave. Min erfaring er, at lidelsen fra såvel den fysiske som den psykiske smerte bliver mindre i samme omfang, som det lykkes at se en mening i, og dermed accept af, smertelige oplevelser.

Jeg er dybt taknemmelig over for Jes og Hanne for, at de med økonomisk og eksistentiel velvilje har startet og fortsat muliggjort dette projekt, ligesom jeg er taknemmelig over for de mange, der gennem årene, som en del af fællesskabet, har medvirket til Vækstcenterets fortsatte udvikling og eksistens.

Et af de væsentligste særkender ved livet her på stedet har været en usekterisk og udogmatisk undersøgende indstilling til alle livets spørgsmål. Vi har hver især haft mulighed for at gå vores egne veje, gøre vores egne erfaringer, søge undervisning overalt, hvor vi har kunnet, samt forholde os til de religiøse og spirituelle traditioner, vi hver især har fundet os tilpas i.

Denne bog er ikke et udtryk for nogen officiel holdning på Vækstcenteret.

Det, jeg beskriver, er de erfaringer, jeg har gjort. Erfaringer fra et spændende liv i vækstcenterfællesskabet og erfaringer fra treogtyve år som professionel underviser i filosofi, dybdepsykologi og selvudvikling mange steder rundt om i landet.

Bogen er en beskrivelse af en proces i retning mod det, der for mig at se er et af de vigtigste resultater af en vellykket selvudviklingsproces. Et skift fra primært at opleve sig selv og verden gennem afstand og forbehold til at udvikle en mere accepterende, inkluderende og sammenhængssøgende holdning til livet. Et liv, hvor man gennem udfoldelse, erkendelse og selvindsigt naturligt og i tillid til både sig selv og andre kommer til at lægge mere vægt på samhørighed end på forbehold.

Jeg påstår ikke nogen videnskabelighed med denne bog. Og jeg tillader mig at være ukonventionel med sprogbrugen. Mange af de ord, jeg bruger til at beskrive menneskelige egenskaber med, er i andre sammenhænge blevet brugt og defineret anderledes.

Mit ønske med bogen er at inspirere læseren til personlig udvikling på baggrund af egne erfaringer og menneskelig forståelse.

Kapitel 1

MOTIVATION TIL SELVUDVIKLING

At arbejde med personlig udvikling kan være både spændende, givende, besværligt og krævende. Da personlighedens ubevidste kringelkroge ikke kun består af ønskværdige ressourcer, evner og talenter, vil man undervejs blive konfronteret med ubevidste og uønskede egenskaber, man må acceptere eksistensen af og arbejde med.

Hvor meningsfuldt og spændende dette end måtte være i teorien, vil det ofte være ubehageligt i praksis. Mængder af emotionelt og biografisk stof må, som frøen i brødrene Grimms eventyr, ”kysses” for at blive forvandlet til noget værdifuldt. At give sig i kast med denne forvandling i selvudviklingens navn kræver derfor først og fremmest motivation.

Der er i dag en interesse for selvudvikling som aldrig før. Det er derfor interessant, hvad det er, der motiverer den enkelte, et spørgsmål, jeg ofte har stillet deltagerne på mine kurser. De mange menneskers individuelle svar på dette spørgsmål kan overordnet inddeles i fire grupper.

For den første gruppe mennesker, som er den, de færreste hører ind under, udspringer motivationen af en slags nysgerrighed på spændende emner og oplevelser i livet. Disse mennesker er mere teoretisk end eksistentielt interesserede og er derfor ofte uden interesse for selv at gå ind i de forandringsprocesser, som en dybere konfrontation med det ubevidste medfører.

Hos den anden gruppe af mennesker udspringer motivationen af en erfaring af, at livet ofte består af en uendelig række gentagelser. Det kan for eksempel være mennesker, som igen og igen har kastet alle forhåbninger og længsler ud i den ene forelskelse efter den anden for hver gang at erfare, at når forelskelsens sus er væk, er det de samme problemer, der dukker op. For disse mennesker bliver det mere og mere tydeligt, at problemet må findes og løses i dem selv. Denne form for livserfaring kan være dybt motiverende og grobund for en autentisk selvudviklingsproces.

Den tredje gruppe består af mennesker, der har fundet motivation i en længsel efter større perspektiv eller højere mening i tilværelsen. De har måske søgt i de traditionelle religiøse systemer uden at finde tilfredsstillelse for deres længsel. Det er ikke nok for dem at tro. De har en trang til, i deres søgen efter en spirituel dimension i livet, at gøre egne autentiske erfaringer og har fornemmet, at hvis det skal lykkes, er det nødvendigt at få gennemarbejdet de sider af deres personlighed, der står i vejen for sådanne erfaringer.

Den sidste gruppe af mennesker har haft tydelig kontakt med et spirituelt aspekt af tilværelsen, ofte gennem dybe eksistentielle kriser eller livstruende oplevelser. Deres motivation er et ønske om at blive i stand til at kunne gentage og uddybe sådanne erfaringer. Nogle af disse mennesker er tidligere alkoholikere eller på anden vis misbrugere, som på et tidspunkt i deres yderste håbløshed har givet slip på alt og gennem dette haft spirituelle oplevelser. Andre har gennem en nærdødsoplevelse oplevet overvældende udvidede bevidsthedstilstande. Det kan også være mennesker, der gennem at have oplevet en nær pårørendes død, er blevet følelsesmæssigt påvirket på en måde, så det har åbnet deres hjerter i en betydningsfuld spirituel erfaring. Endelig er der nogle, der har haft det held, som medfødt evne eller på uforklarlig vis som en slags nådegave, at have fået spontane spirituelle oplevelser.

Selvudvikling er ikke nødvendigvis et mål i sig selv. For mange mennesker er selvudvikling et nødvendigt og brugbart redskab på vejen mod en større kontakt med en spirituel dimension i tilværelsen. Første skridt på denne vej er at opleve friheden fra en række af de begrænsninger, man ofte kommer til at sætte for sig selv i ubevidst selvoptagethed.

DET VÆSENTLIGE I LIVET

Jeg har ofte hørt den kritik mod kurser i selvudvikling, at det er for navlebeskuende i en verden fuld af problemer. Kritikerne mener, at man hellere skulle bruge sin energi på kærligt at hjælpe alle dem, som virkelig trænger til hjælp.

Alle mennesker er selvoptagede i en eller anden grad. For mig at se kan man sætte spørgsmålstegn ved, hvor meget det reelt er kærlighed til medmennesker, der begrunder størstedelen af menneskers dagligdag, overbevisning og politiske engagement, eller hvor meget godt man gør for verden ved at være fuld af bekymring over fordelingen af verdens ressourcer, hvis man i øvrigt selv lever som alle andre i den rige verden. Ligeledes er det sjældent næstekærligheden, der er det mest tungtvejende motiv, når man bruger mængder af tid og energi på at forsøge at få andre til at tænke, føle og mene det samme som en selv – ligegyldigt om det foregår i de nære relationer eller på den verdenspolitiske arena.

For mig at se kan man skelne mellem konstruktiv og ukonstruktiv selvoptagethed. At sætte fokus på sig selv kan, i det mindste for en tid, være nødvendigt og konstruktivt, for så vidt resultatet er, at man ender med at nå ud over sig selv. I så fald kan det blive til stor gavn for alle.

Et eksempel på en ukonstruktiv selvoptagethed var en højtlønnet mand, der mente, at han i næstekærlighed til familien og dens økonomiske behov var nødt til at arbejde halvfjerds timer om ugen. Han endte med at stresse sig til en blodprop, før han fandt ud af, at familien hele tiden hellere ville have haft hans nærvær end et dyrt sommerhus. Derefter blev hans selvoptagethed mere konstruktiv. Han gik i gang med at undersøge, hvad han egentlig selv ønskede i livet i stedet for ubevidst at fortsætte med at leve op til normer, der stammede fra hans opdragelse og egne forældres sociale idealer.

Lidt generaliseret kan man sige, at et konstruktivt selvudviklingsforløb handler om at bevæge sig fra at være styret af ubevidst, og dermed ofte uansvarlig, selvoptagethed til en tid at arbejde mere bevidst selvoptaget i en udviklingsproces, der handler om at tage ansvaret for sit eget liv. Hvis dette lykkes, vil det med en vis sandsynlighed kunne blive til gavn for både en selv og andre. Det helt almindelige resultat af en sådan selverkendelsesproces er, at man når til den konklusion, at det eneste virkelig væsentlige i livet handler om kærlighed og nære relationer. Denne påstand kan man teste ved en lille øvelse, der i særlig grad er velegnet at lave sammen med de mennesker, der betyder mest i ens liv.

ØVELSE

– Find ud af, gerne ved at snakke med andre, hvad du oplever som dine tre vigtigste livsmål.

– Skriv dem ned i prioriteret rækkefølge.

– Find herefter ud af, hvad du har mulighed for at justere og eventuelt forandre for at komme til at leve dit liv, så det udfolder og støtter disse mål mest muligt.

Mange, der har lavet denne øvelse, er blevet overraskede over at opdage, hvor sjældent sådanne væsentlige spørgsmål og overvejelser bliver diskuteret i familien. Dette på trods af, at undersøgelser af kvalitet, retning og resultat i forhold til investerede ressourcer længe har været en indlysende del af forretningsmetoderne i forretningslivet. Enhver tidssvarende produktionsenhed har i dag klare definerede målsætninger og laver jævnlige cost-benefit-analyser for at se, om de investerede ressourcer resulterer i det ønskede afkast. Selvom målet her oftest er profit, kunne man på samme måde forholde sig til, om man i det personlige liv får det ud af livet, man synes, er det væsentlige.

Lykke, som for mange er det ypperste mål i livet, er et begreb, man ofte forholder sig passivt afventende, resignerende og skæbnetro til. De fleste mennesker lever, som om de har rigelig tid til at nå deres vigtigste mål i livet – og samtidig har næsten uendelige mængder af tid til investeringer i mere ligegyldige gøremål, som man ikke ville bruge tid på, hvis man vidste, at man kun havde kort tid tilbage at leve i. Det er en skam, når mange først opdager, hvad der virkelig betyder noget for dem, under trussel af alvorlige kriser og eventuelt livstruende omstændigheder. Langt de fleste mennesker i denne privilegerede del af verden bruger en uforholdsmæssig stor del af deres liv på gøremål, som de ved nærmere eftertanke i grunden ikke selv synes er væsentlige. Som en gammel tibetansk lama engang sagde i et tv-interview: ”Modern western People are amazing. They have so much power, and so little knowledge of how to use it.”

Det er ikke usædvanligt at have en følelse af, at den største del af livet består af en lang række opgaver og gøremål, man er nødt til at gøre. Mange er tyngede af en mængde ureflekterede og eventuelt ubevidste fantasiforestillinger om alt det, man skal for at følge med, passe til og leve op til. I gamle dage mente man, at skæbne og tro bestemte ens liv. I dag, i det moderne samfund, er det, som om udviklingen kan give os en følelse af magtesløshed og ufrihed. Hvis vi lader os styre af udviklingen, som om den var et autonomt guddommeligt væsen, hvis krav og forventninger vi må tilpasse os og leve op til, er friheden ikke væsentligt større, end den var i de tidligere tiders religiøse dogmer og undertrykkelse. De mest almindeligt kendte vismænd i vores kultur er de økonomiske vismænd, og det er stadig få meningsdannere eller visionære mennesker, der har mod til at sætte afgørende spørgsmålstegn ved den forestilling, at bedre økonomi er lig med mere økonomi. For mennesker, hvis manglende livskvalitet har direkte rod i manglende velstand, kan det være meningsfuldt med en sådan tankegang. I vore dages overflodssamfund vil det være en tvivlsom antagelse at tro, at mere økonomisk formåen vil bibringe større livskvalitet.

Vores trang til at lede efter meningen i tilværelsen gennem stadig øgning af materielle værdier og økonomisk formåen skuffer og leder til frustrationer og stress for de mennesker, for hvem det egentlige behov er noget ganske andet.

I visse dele af den klassiske filosofi har man haft megen opmærksomhed på den konstruktive vågenhed, der kan ligge i at bruge opmærksomhed på døden, memento mori, som metode til at blive mere nærværende engageret i livet, carpe diem. Den næste øvelse er en klassisk metode til at højne bevidstheden om, hvad man synes, er det væsentligste i livet. Man kan lave den alene eller meget gerne sammen med venner eller familie.

ØVELSE

– Forestil dig, at du har fået en ubetvivlelig sikker oplysning om, at en gigantisk komet er på uoprettelig kollisionskurs mod jorden. Dette betyder, at alle mennesker på jorden kun har et år tilbage at leve i.

– Lev dig ind i, hvad du med den viden vil vælge at prioritere i livet i det år, du har tilbage. Skriv dine prioriteter ned.

– Forestil dig dernæst, at den tid, der er tilbage, nu er en måned, hvad ville du så prioritere, skriv det ned.

– Forestil dig, at der er en uge tilbage. Skriv dine prioriteter ned.

– Forestil dig dine prioriteter det sidste døgn. Skriv dem ned.

– Se på det, du har skrevet. Brug din kreativitet på i videst muligt omfang at få justeret dit daglige liv, så det i højere grad lever op til disse positive prioriteringer.

PROBLEMER ELLER VILKÅR

Mange af de besværligheder, man eventuelt må opleve, og hvis årsag man normalt vil tilskrive belastende ydre vilkår og omstændigheder, har rod i en selv. Personlig udvikling handler derfor ofte mere om at ændre ukonstruktive holdninger til tilværelsen, end det handler om at ændre ydre vilkår. Forestillingen om to mennesker, der med forskellig holdning ser samme glas med vand, er et klassisk eksempel på dette. Den ene ser glasset som halvfyldt, den anden ser det samme glas som halvtomt.

De fleste af os har oplevet mennesker, der er tilbøjelige til at fokusere på det negative i en situation. Der er ingen tvivl om, at det er en lidelsesfuld vane at lave negative omverdenstolkninger. At se problemer, hvor man i stedet kunne se muligheder, virker samtidig selvforstærkende, idet alle forsøg på at løse disse problemer på forhånd er umuliggjort. Et problem kan kun løses der, hvor det er. Hvis den egentlige årsag derfor er indre, kan man næppe løse det ved at forsøge at lave om på det ydre.

I buddhistisk tankegang hedder det, at der kun findes to slags problemer. Den ene slags opstår, når verden ændrer sig, og man ønsker at fastholde den uændret. Man kan ikke forhindre, at verden ændrer sig, da det er et uomgængeligt vilkår ved verden, at den er i stadig forandring, så ethvert forsøg på det vil være dømt til før eller siden at mislykkes. Det andet slags problem opstår, når man er utålmodig efter, at verden skal forandre sig, og synes, det går for langsomt. Verden bevæger sig i sit eget tempo og har uendelig god tid.

I begge tilfælde kæmper man en forgæves og lidelsesfyldt kamp, der alene foregår i sindet. Det er vigtigt at forstå, at problemerne her hverken er en logisk eller objektiv størrelse. Det, der er et problem for den ene, er det ikke nødvendigvis for den anden. Problemerne må forstås som en subjektiv manglende indsigt eller fejltolkning af tilværelsen.

Besværlige vilkår og situationer er en del af tilværelsen. For at de kan blive til et problem, kræver det imidlertid, at man klager over dem. Hvis denne klagen gentages i stedet for at blive omsat til konstruktiv handling, er risikoen, at tankerne kører i ring og opleves som en stadig forstyrrelse i bevidstheden. For nogle mennesker kan det opleves så forstyrrende, at det, ud over at gøre dagligdagen problematisk, kan ende med også at gå ud over hvile og nattesøvn.

I den videnskabelige, teknologiske del af verden er man oppe mod et besværligt vilkår, når det gælder en fornuftig holdning til forståelsen af menneskelige problemer. I flere hundrede år har man haft succes med teknologisk udvikling på baggrund af en videnskabelig metode, der forholder sig til problemer på den måde, at det gælder om at finde den årsag, der er skyld i problemet. Når årsagen er fundet, gælder det herefter om at bekæmpe og eventuelt eliminere det skyldige. Denne metode, der har været så succesfuld for udviklingen af videnskabelige og teknologiske systemer, er blevet en vanemæssig måde at forholde sig til virkeligheden på. Den er dog imidlertid sjældent brugbar og på visse områder endda givetvis til direkte hindring for forståelsen af menneskelige værdier og kvaliteter. I forhold til livets processer og grundvilkår er en stor og væsentlig faktor til opnåelsen af lykke og livskvalitet accept. At ville finde årsag og skyld kan her gøre livet problematisk og lidelsesfyldt. Livet og verden skal ikke bekæmpes. Det skal leves og accepteres i dets væsen.

Historisk og samfundsmæssigt er der tre grundholdninger til årsager, skyld og problemer. Den ene er, at nogen eller noget uden for en selv er skyld i problemerne; den anden er, at problemet er et fællesanliggende; og den sidste, at årsagen er et indre anliggende.

Den første, at det er nogen eller noget andet end en selv, der er skyld i problemerne, er en ukonstruktiv og desværre udbredt tolkning af problemer i verden. Had, fjendebilleder og krige er blevet legitimeret på denne måde i årtusinder og bliver det stadig. Grupper samles og enes om, at bestemte andre grupper eller personer er årsagen til problemerne og derfor er skyldige. På denne baggrund kan det logisk set virke fornuftigt at bekæmpe tilsyneladende onde mennesker med alle midler. Aktioner og gengældelsesaktioner fylder den internationale scene og legitimerer krig, vold og ødelæggelse i det naive formål at skabe fred og retfærdighed.

Faglige og politiske systemer har ofte haft et lignende udgangspunkt i starten. Man har defineret sig selv som tilhørende en bestemt klasse eller samfundsgruppe og ment, at en anden gruppe var skyld i problemerne – en slags klassernes kamp mod hinanden. Det er meget sjældent, at kamp løser nogen problemer, og i dag fokuserer de faglige organisationer også langt mere end før på sammenhænge, fælles problemstillinger, interesser og muligheder gennem forståelse, dialog og samarbejde.

Den anden grundholdning til spørgsmålet om årsag og skyld er, at man sammen er skyldige. Her taler man eksempelvis om teambuilding på arbejdspladsen og parterapi på hjemmefronten, metoder for konstruktiv dialog samt øget medmenneskelig forståelse. Man opererer med begreber som psykisk arbejdsmiljø, konfliktløsning og samarbejdsøvelser.

Når problemet er i relationen mellem mennesker, har man forståelse for, at alle har en andel i såvel årsag som mulig løsning. Fastlåste og destruktive fjendebilleder erstattes af et mere økologisk menneskesyn med forståelse for sammenhænge og muligheder. Denne forståelse rummer langt større grad af sandhed og anvendelighed. Imidlertid er der en vanskelighed i, at alle de involverede parter helst skal være enige om at se sagen på samme måde. Desuden skal alle opfatte problemet som så væsentligt, at de er villige til at afsætte den nødvendige mængde tid og ressourcer til at løse det.

På et kursus, jeg holdt i stresshåndtering, fortalte en deltager om, hvad han oplevede som en utåleligt stressende arbejdssituation. Han var overbevist om, at årsagen til hele problemet var at finde hos chefen. Han var ansat i en kommune, hvor han lavede rapporter, og problemet var, sagde han, at chefen aldrig lod ham få bund i den stak af opgaver, han altid sørgede for landede på den ansattes skrivebord. Der var ikke megen hjælp at hente hos chefen, der var tilfreds med mandens arbejdsindsats og den måde, tingene kørte på. Det ville altså næppe her løse problemet at argumentere for at få chefen med på et samarbejdskursus, idet han sikkert ikke kunne se nogen grund til dette. Løsningen skulle findes i den tredje holdning til problemers årsag.

Den tredje og sidste grundholdning til problemers årsag er, at årsagen er indre og løsningen dermed også. I ovenstående eksempel med den ansatte og chefen var den største del af problemet, at manden tolkede situationen som et problem. Han bar ubevidst rundt på den forestilling, at det, der kvalificerede hans arbejde, lå i det mål at blive færdig med det, der løbende blev tildelt ham af opgaver.

Det kan være en farlig og stressende indstilling til livet hele tiden at ønske sig at blive færdig med noget, hvis afslutning er uden for ens egen kontrol. Kobles denne indstilling yderligere til oplevelsen af personlig værdi, kan det gå helt galt. Det er et vilkår ved livet, at der altid vil blive ved med at komme nye opgaver eller udfordringer. At blive endelig færdig vil derfor altid kun være for en kort stund. Der, hvor årsagen således skal findes – i ens holdning til eksempelvis arbejdsopgaverne – skal løsningen også findes. Det handler altså om en holdningsændring. Når man først er kommet over tabet af den behagelighed, der kan ligge i at give andre skylden for livets besværligheder, ender det med at være en stor fordel at se sin egen andel i problemet. Derved bliver det nemlig muligt at ændre på sagen uden at være afhængig af andres forståelse, engagement eller deltagelse.

Manden i eksemplet kunne øve sig i at se virkeligheden anderledes. Han vidste jo i grunden godt, at han gjorde sit arbejde så godt, som han kunne, at han var dygtig til sit job, og at han nåede det, han kunne nå. Hvis han så alligevel ikke kunne nå det, som chefen ville have ham til, fordi afdelingen var underbemandet, var det ledelsens opgave at ansætte flere eller at begrænse arbejdsmængden. Da alle rapporter ikke var lige spændende at lave, og han havde en chef, der sørgede for, at der hele tiden var rigeligt at vælge imellem, kunne han lige så godt, så vidt muligt, altid tage de bedste og mest spændende. De kedeligste måtte så blive dem, der blev tilbage, eller blive uddelegeret til andre.

Manden mailede nogle uger senere og fortalte, at denne holdningsændring havde fjernet en mængde utilfredshed og stress fra hans arbejde. Arbejdet var det samme, chefen gjorde, som han altid havde gjort, blot var det ikke længere et problem. Med stigende arbejdsglæde viste det sig oven i købet, at han uden stress nåede mere end før, til alles tilfredshed. Når arbejdet går fra stress til flow, fra problem til udfordring, er det ikke kun langt sjovere, man når også væsentlig mere.

Når man i forhold til problemer er tilbøjelig til at finde en eller anden ydre anledning at give skylden, på trods af at det ofte er noget indre, er det en psykologisk mekanisme, som næres af det faktum, at man i reglen er ubevidst om den indre årsag. Det virker utrygt at have en følelse, man ikke kan sætte navn på, så hvis man for eksempel en dag føler sig grå og trist indeni, projicerer man denne følelse ud på gråvejret udenfor og klager over det.

Den vestlige verden er, set fra én side, en paradisisk luksuskultur, hvor de basale behov er lette at dække, og hvor der er uanede muligheder for selvudfoldelse. Dertil kommer en unik grad af frihed, økonomisk, uddannelsesmæssigt, arbejdsmæssigt, religiøst, nationalt, politisk og videnskabeligt.

Set fra en anden side ser det hele ganske anderledes ud. Man har i denne rige kultur en af verdens højeste selvmordsprocenter. Der er narkotikamisbrug, vold, kriminalitet, alkoholisme og et af verdens største forbrug af antidepressiv medicin. Mange lever selvdestruktive og stressede liv, og flere end nogensinde før får psykologisk bistand.

Det er tydeligvis muligt at leve i en fantastisk verden af luksus og fremragende muligheder og samtidig mangle den basale følelse af daglig glæde i livet. Selvom man ofte forestiller sig, at årsagen til følelsesmæssige problemer skal findes i den ydre verden, kommer man højst sandsynligt længst med den antagelse, at årsagen til manglende glæde i de fleste tilfælde er at finde i en selv.

I parrelationer gentages den psykologiske mekanisme, at den ubevidste indre årsag til et problem projiceres ud på partneren. Gang på gang hopper man på den forestilling, at det er partneren, der er skyld i ens ubehagelige følelser. Selvom partneren kan give en lang række anledninger, er han eller hun sjældent selve årsagen til livets besværligheder. Det kan for eksempel være, at man indimellem føler sig ensom. At være alene af og til er for de fleste et gavnligt og ønskeligt vilkår i tilværelsen. At føle sig ensom er derimod en ubehagelig og dermed uønsket følelse. Forskellen på kvaliteten af at føle sig henholdsvis ensom og alene ligger tydeligvis i oplevelsen snarere end i vilkåret. Ensomheden opstår, når man fanges af en indre modvilje mod en situation, hvor man føler sig alene. Det fører næsten automatisk til, at man begynder at lede efter en årsag, der kan være skyld i sagen, og som oftest vil det her blive partneren, der kommer til at stå for skud. På samme måde, som man er tilbøjelig til at tildele ens partner årsagen til de dejlige følelser, han eller hun med rette kan være anledning til, tildeler man dem som oftest også tilsvarende årsag og skyld, når man oplever de såkaldt negative følelser, der også altid er en del af et kærlighedsliv.

Begge dele rummer dog en høj grad af illusion. Andre mennesker kan give anledning til følelser og oplevelser, ikke være den direkte og egentlige årsag. Det kræver ofte et længere konstruktivt selvudviklingsarbejde og opgør med vanemæssige forestillinger om virkeligheden at få afklaret de virkelige indre og ubevidste årsager til ens problemer.

Noget lignende gælder forholdet mellem smerte og lidelse. Ingen mennesker kommer gennem et liv uden at mærke såvel fysisk som psykisk smerte. Hvis man kan have en følelse af accept i forhold til den pågældende smerte, er det muligt uden stor lidelse at udholde store mængder af den. Dette er en erfaring, som mange fødende kvinder har gjort. Vel vidende at smerten samtidig er døren til noget ønsket og meningsfuldt, kan det blive langt lettere at acceptere den, hvormed en del af lidelsen mindskes. Omvendt bliver selv relativt små mængder af smerte straks meget lidelsesfulde, i det omfang man mangler denne accept.

Smerte er altså et ydre vilkår, en del af livet. For at denne smerte skal blive til lidelse, kræver det, at man laver historier om smerten, hvor man oplever sig selv som offer og højlydt eller stiltiende beklager sig over situationen.

Nogen gange kan smerten være så stor, at det er en umulig opgave at rumme den. Alligevel ses det ofte, at en del af den smerte, man klager over, er mindre væsentlig i virkeligheden. Rige mennesker, der klager over økonomiske problemer. Sunde og raske, der klager over lidt træthed. Smukke unge, der klager over en bums eller to. De med de flotteste og største huse og haver, der kan blive utilfredse over lidt ukrudt.

I den slags situationer er det tydeligt, at det ydre vilkår mere er anledning til smerten end årsagen. Man kunne i de her tilfælde godt begynde at søge efter de egentlige årsager i håb om at finde dem i et eller andet biografisk vilkår eller en personlighedsmæssig defekt. Man kan dog ofte mere hensigtsmæssigt lade være og i stedet gribe sagen langt mere enkelt an.

Man kan øve sig i at acceptere det, der kunne ligne problemer, altså at der er ukrudt i haven, at man har en bums, og at man er træt og så videre. Et problem, hvis ydre anledning accepteres, mister evnen til at være problematisk.

PROBLEMER MED UBESLUTSOMHED

Nogle gange kan det være besværligt at tage beslutninger. Nogle beslutninger har vidtrækkende konsekvenser, og det kan være vigtigt at tænke sig godt om, inden man beslutter og handler. Så længe man arbejder undersøgende og målrettet i forhold til at skulle træffe en bestemt beslutning, opleves det sjældent specielt problematisk.

Problemerne opstår, når man føler et stærkt behov for at træffe en beslutning og samtidig ikke kan finde ud af at beslutte sig til noget. Det, der oprindeligt var en valgmulighed, kan i stedet blive et problem.

Denne situation opstår i almindelighed som følge af mangel på viden eller erfaring. Løsningen er derfor i princippet altid at begynde med at undersøge, hvor man mangler de nødvendige…