Cecilie Rosdahl 2014

Pink

Roman

Lindhardt og Ringhof

Pink

Copyright © 2014, 2016 2016 Cecilie Rosdal og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711476789

1. e-bogsudgave, 2016

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Ifølge tantra findes det guddommelige i kvindens skød.

I believe in pink.

I believe that laughing is the best calorie burner.

I believe in kissing, kissing a lot. I believe in being strong when everything seems to be going wrong. I believe that happy girls are the prettiest girls. I believe that tomorrow is another day and I believe in miracles.

Audrey Hepburn

Sødmælk virker opstrammende på huden. Mælkesyren er fantastisk til at fjerne fedt, støv og snavs. Jeg dupper den hvide væske i ansigtet med en vatrondel. Suger kinderne lidt indad, laver trutmund. Blinker let med øjnene, ansigtet på skrå, blondine. I spejlet kan jeg holde mig selv ud, når jeg forestiller mig, jeg er en anden. Læberne halvt åbne som et første kys, jeg kysser spejlet. Det er et farvelkys. Hver dag tager jeg afsked med en del af mig.

Bag lynlåsen er en uudfoldet blomst, et tulipanløg eller en knop, måske blot et lille ærtefrø i en lukket pose. Jeg lyner ned. Sætter mig på brættet, som en rigtig kvinde.

Blødende tandkød kan være tegn på, at plak irriterer. En god tandbørste er blød, spændstig og har et lille hoved. En ny tandbørste fjerner 30 procent mere plak.

Jeg smører tandpasta på tandbørsten. Børster hvert afsnit i en vinkel på 45 grader på tandkødsranden. Cirkelbevægelser, korte, blide strøg på tandkødet og tænderne udvendigt og indvendigt på tyggefladerne. Den gyldne regel om tandbørstning går ud på at børste tænder i minimum to minutter. 30 sekunder til hvert tandafsnit. Højre og venstre side i over- og undermunden.

I områder, hvor der er meget fluor i vandet, har befolkningen færre huller. Fluor gør tænderne mindre sårbare over for syrepåvirkninger i plakken. På den måde bliver tænderne mere modstandsdygtige. Flour skal anvendes ofte og være til stede i hele mundhulen på én gang, hvis det skal virke effektivt. En gang om ugen er ikke nok. Fluor i tandpastaen er en god måde at bekæmpe huller på. Mundhulen er årsag til 90 procent tilfælde af dårlig ånde. Lugten stammer fra tungen, plak eller åbne tandkødslommer og kommer fordi, bakterier producerer svovlholdige forbindelser, når aminosyrer nedbrydes.

Der er flere typer dårlig ånde. Ved morgenånde er mængden af afstødte slimhindeceller og bakterier i mundhulen vokset, fordi de ikke er blevet vasket væk med spyttet. Om natten producerer mennesket mindre spyt, fordi musklerne er i ro. Sultånde opstår, når det er lang tid siden, mennesket har spist. Bakterier har det med at vokse ved at tilpasse sig det barske miljø i mundhulen. Derved fremmer de deres egen evne til overlevelse.

Til sidst bruger jeg tungeskraberen.

Hvis bare jeg kunne få lov at være pink, ville jeg kunne holde det hele ud. Gå klædt som jeg ønsker. I stedet må jeg skjule mig som en forbryder og leve en underlig eksistens. Gemme mine rekvisitter i aflåste kælderbokse.

Jeg er i Rødovre Centret for første gang. Så vidt jeg ved, kender jeg ingen, som handler her. Jeg finder et handicaptoilet, som jeg går ud på. Tager mig god tid. Det er min ugentlige fridag. Nete ved ikke, jeg er gået ned i tid. Det er min private, hemmelige q-dag. Q for qvinde. Føler mig på én gang som en tyv og som et lykkeligt menneske. De små stunder, hvor jeg bilder mig selv og omverdenen ind, at jeg er født i den perfekte krop. Åbner først en lille flaske Jägermeister. Tager makeup på. Så de sorte briller. Nylonstrømper. Sko med en lille hæl.

Finder en bænk på festpladsen og sætter mig. Sidder bare. Lader folk gå forbi. Jeg iagttager, hvordan de iagttager mig. En lyshåret kvinde stopper lidt, idet hun går forbi og drejer sig. Vi har øjenkontakt. Hun kigger skræmt på mig. Der er intet uhyggeligt ved mig. Du skulle bare vide ... hvad bilder du dig egentlig ind, sådan at stirre? Jeg er bare en helt uskyldig ... kvinde, undskyld mand, mand? Nej.

Jeg har aldrig skåret mig i pikken, fordi jeg ikke kunne lide den. Jeg har heller aldrig identificeret mig med den transseksuelle i Ondskabens øjne eller pisset på bildæk. Mænd pisser på bildæk, det gør kvinder ikke. De pisser, som var de hunde. Ved ikke, hvorfor jeg bliver i et fandens dårligt humør lige pludselig. Hvorfor skulle hun også stirre? Ville bare gerne være usynlig. Rejser mig og går forbi Tiger-butikken. De har en 3D-model af en tand på størrelse med en tekop, man kan samle. Jeg køber tanden og en fastelavnsbolle hos bageren til en femmer, selv om det ikke er fastelavn. Hugger den i mig på toilettet, hvor jeg igen klæder om. Jeg har fået en hel æske til kagen. Det regner på parkeringspladsen, da jeg kommer ud. Jeg putter tøjet om i bagagerummet.

Min søster havde en samling af brevpressere i glas. Solen skinnede på dem i vindueskarmen, så de nærmest lyste indefra. I kuglerne var der landskaber eller et fyrværkeri af dråber, bobler og blomster. Orgier af farver og smeltet glas som bolsjemasse. Min søster legede med babusjka-dukker. Jeg havde en kuffert med biler. På bunden gemte jeg en lille dukke i gummi. Den var hverken det ene eller andet, men havde en lille dut forneden. Min søster ville gerne selv have en søster. Udklædningstøjet lå i den røde vasketøjskurv med låg. Den gule kjole med lilla kant og kartoffeltryk. Den lyserøde tog min søster på og det lyseblå silketørklæde om hovedet. Min mors aflagte øjenskygge som en himmel på øjenlågene. Clipsøreringe. Små sølvarmbånd der klingede, når hun bevægede hånden.

Jeg havde gyldne krøller, og i begyndelsen nænnede min mor ikke at klippe dem af. Men fordi jeg var så yndig, kunne man tage fejl. Det var også det, der en dag fik hende til at gribe saksen. Bagefter var det mig, der greb den. Jeg klippede den lyserøde kjole i stykker. Når jeg ikke kunne gå med den, skulle min søster heller ikke. Engang jeg lå med høj feber og forårssyge, gav hun mig den ene af sine brevpressere. Den med kaktussen. Jeg tror, hun var bange for, at jeg skulle dø.

I en sommerkjole med stropper serverer jeg lemon meringue pie på en hvid dug i solen. Det er sådan, jeg forestiller mig det. Min latter. Verandaen, gæsterne og mine hænder, der griber om ukrudtsbrænderen og sveder den hvide skum på kagen. Alle har sandaler på. Nylakerede negle, smykker der skinner og klirrer, når kagetallerkenerne med guldkant og motivet af fårehyrden og den unge pige rækkes videre. Veninderne klapper henrykte. Jeg serverer den perfekt gyldne kage. Gafler skærer bid for bid. Chanel parfume og ægte perler. Dyre kjoler. Læbestift sidder som kindkys på kanten af de papirstynde kopper, da den sidste gæst er gået.

Nu er det snart vinter. Læberne er tørre. I radioen hører jeg, at endnu en kvinde er taget til Schweiz for at få aktiv dødshjælp på en selvmordsklinik.

Patienten stirrer på billedet af skovsøen, der hænger i loftet.

– Hvordan er det gået med din tand? spørger jeg.

– Lidt øm.

Klinikassistenten lægger blåt engangsforklæde og gør de elektriske instrumenter klar, som jeg skal bruge om lidt. Bedøvelsen er i engangstubuler. Jeg stikker kanylen ind. Xylopxin Dental Adrenalin. Patienten ligger i stolen af blåt plastik og stål. Nedenunder hende ligger et ovalt, blåt tæppe. Hun knytter hænderne. Jeg pakker tanden ind i en maske til tænder; grønt plastik med hul i, så tanden bliver isoleret. Elastikker rundt om ørerne, slange i til munden. Puster lidt. Lyden af boret. Stifterne ligger i kassetter. Jeg må bruge mikroskop for at se rodkanalerne. Sætter en stift ind.

Klinikassistenten taber slangen og må hente en ny steril i grøn indpakning. Natriumhypochlorit til skylning af rodkanaler. Jeg kigger i mikroskopet og bruger den venstre hånd til at holde spejlet i, så jeg kan se alt, hvad jeg laver. Iod tager alle bakterier. Kapslerne ligner Nespressokapsler. Jeg kommer den grønne bideklods ind mellem over- og undermund. Det kræver mange kræfter aktivt at gabe. Alt er sterilt, i orden og på plads.

Lyden af instrumenter og den lille tynde boremaskine. Der er hvide pletter på det blå klæde. Det er dryp fra desinficeringsvæsken. Patienten løfter hånden, peger på munden. Bideklodsen har flyttet sig.

Klinikassistenten rykker på den. Så skal hun ligge i ti minutter med desinfektion, og derefter bedøver jeg igen. Patienten mærker noget og tager sig til kinden.

– Der kan komme stik på grund af væsken oppe ved roden, siger jeg.

Vi taler med lyse stemmer, ligesom man gør til små børn.

– Lille tube, siger jeg, og klinikassistenten blander to tuber på en glasplade.

Jeg tager et røntgenbillede, før jeg igen lukker tanden til. Spændingen stiger, det ser ikke helt rigtigt ud på røntgen. Jeg må ned i roden igen. Finde en lille, brun pakning med mørkt pulver og det orange skilt udenpå med ordet ’Root’. Klinikassistenten henter nye, sterile instrumenter.

Så borer jeg igen. Patienten rykker pludselig med hovedet.

– Uh, det var ikke så godt. Du må ikke bevæge hovedet. Sådan et bor kan knække oppe i munden.

Jeg lægger en hånd på hendes skulder for at berolige hende. Arbejdet kræver høj stresstærskel. Jeg skal behandle roden rigtigt. Der er allerede gjort meget ved den tand. Jeg tager alle de patienter, andre tandlæger ikke kan. Rodbehandlinger er det, jeg er god til. Jeg lader proppen sidde nede i bunden. Den udgør en sikker forsegling mellem munden og mundhulens bakterier, så de ikke kommer ud og breder sig til knoglen. Laver en blanding af guttaperkacement og kommer ned i den ujævne rodkanal. Tager endnu et røntgenbillede. Den her gang ser det bedre ud.

Til sidst trykker klinikassistenten på vandet til den blå glaskugle med den lille vandfontæne og fordybningen til vandbægret.

Da patienten er gået, går klinikassistenten ud med instrumenterne til autoklaven med lufttryk og varme, som slår alle bakterier ihjel.

Græskarret har endelig fået ansigt. Det kostede dog en blodig finger. Kniven for gennem det orange kød og ind i blommen på venstre tommeltot. Jeg stod og tænkte på langt hår. Hvad det ville koste at købe en ny garderobe fyldt med kjoler. Hvor mange Wolford der kan ligge i en skuffe, strømper af nylon med flæse og blonde.

Nu står det derude og lyser. Et kantet grin med skarpe trekanter. Kineserøjne. Et par maste tomater driver fra den ene mundvig.

Vi har altid gjort et nummer ud af Halloween. Jeg har købt Billy Bob-tænder og et heksekostume. Al forklædning eller udklædning er tilladt. Billy Bob-tænderne er lavet af en amerikansk tandlægestuderende til at bruge for sjov. Der er både tænder til spøg og skæmt: Hunting Joe-tænder, gebis med lys, motor mouth, gold mine, uncle Earl-tænder med blodig, udslået tand, psycho og clown teeth. Som tandlæge synes jeg, det er en god måde at gøre lidt grin med det hele på. Tænder kan jo være temmelig sorte. Jeg sætter en kop med vand ind i mikroovnen, hvorefter jeg lægger kittet, der består af små kugler, ned i vandet. Af kuglerne former jeg en pølse og placerer i Victors åbne mund. Presser let på plasticmassen, så den fordeler sig i tændernes hulninger. Han har valgt zombietema. Blodet løber ned ad tænderne fra tandkødet.

Selv laver jeg mig et par ordentlig syge, spidse hjørnetænder. Der er noget dragende ved hekse som den tegning af den unge pige og den gamle kone. Skønheden og udyret. Jeg tager kunstige negle på og syr en flagermus fast til den ene skulder. På den måde flagrer den med vingerne, når jeg bevæger mig.

Hverken Nete eller Helene vil have noget ind i munden. Til gengæld har Helene købt ’blinde’ øjne, og på en måde overgår det alt. Jeg kigger skiftevis på mine to børn. Den ene næsten tandløs, den anden uden pupiller. Så kysser jeg Nete på kinden. Hun har sat et kunstigt sår på hagen. Så er der fest i familien. Victor har tre venner på besøg. Han øser af punchen, der har farve som blod. Vingummiorme flyder på overfladen. Jeg har lavet hans yndlingsdessert: Cheesecake med hindbær.

Victors ven tager en småkage formet som en hånd med fingre, mandler som negle, toppet med marmelade.

– Jeg bruger dem til at pille næse med, siger jeg. – Og nogle gange kommer der blod på.

Victor laver øjne af mig. Det er aldrig til at vide, hvad jeg ikke må sige.

– Kom, lad os skride ned i kælderen.

Vennerne rejser sig op. Man kan høre lydsiden fra A Nightmare On Elm Street, da der bliver åbnet til kælderen, hvor filmen kører i biografen lavet i dagens anledning.

– Din far er heks, hvor grineren! hører jeg den ene af dem sige på trapperne. Han skulle bare vide. Mænd kan faktisk godt være hekse.

– Ja, din far er ret speciel, hører jeg en anden sige, før døren smækker i.

Kan ikke lade være at blive stødt af det og kigger på al pynten i vindueskarmen og føler mig latterlig. Jeg spiser et gråt spøgelse. Det er en skumfidus, som smager af blåbær. Jeg tager to til og tygger. Syntetisk. ’E’ et eller andet. Tømmer skålen.

Det er sådan, det er med sukker. Man hamstrer det ind i hver side af munden, til man brækker sig.

Har købt en roterende skrællekniv, der, ud over at skrælle, kan lave bånd og strimler. Den har tilmed en kartoffeløjefjerner. Jeg elsker den slags detaljer. Julienne-kniv, savtakket kniv og standard kniv. Jeg laver strimler af gulerod og kommer dem i en sandwich til hver af børnene oven på kylling, bacon og ost, hjemmerørt dressing med stænk af chili. Selv om de kunne og burde selv, nyder jeg bare at gøre lidt ud af det. En frossen flaske bærsmoothie, der kan tø op i tasken og holde sandwichen kold indtil frokost. En klar plasticpose lige til at smide ud.

Vi arbejder flere tandlæger i klinikken, og det er en fordel. Vi kan samarbejde og dermed sikre kontrol. Som tandlæge skal man kunne gabe over både børnetænder og større kæbeproblemer hos voksne. I klinikken kan vi supplere hinandens mangler og færdigheder.

Og så spiller vi golf sammen. Jeg kan godt lide golf. Holder af golfkøller, som jeg holder af mine tandinstrumenter. Hver eneste er forskellig fra hverandre og kan noget specielt.

Møder ind på klinikken en time før de andre. Har en pink kjole med i tasken, som jeg tager på. Det føles dejligt at kunne gå rundt lidt for mig selv. Jeg har kjolen på, mens jeg gør mine rutiner; fugter hænder og håndled med kuldslået vand, inden jeg påfører sæbe. Fordeler på hver finger, mellem fingrene, fingerspidser, håndled og håndflade, bearbejder hver del mekanisk i 15 sekunder. Bruger engangsneglebørste og -neglerenser i forbindelse med den første håndvask om morgenen. Skyller sæben af under rindende vand. Tørrer derefter af med et engangshåndklæde.

Synes med ét, jeg hører lyde på trappen og skynder mig at klæde om. Stikker fødderne i træsko.

Posten kommer altid efter frokost, men i dag siger sekretæren, at der ikke er noget til mig. Jeg ventede ellers en pakke. Har kun hormoner til en uge tilbage.

Afprøver et nyt materiale til at lave kompositfyldninger. Konsistensen er nem og non-sticky at arbejde med. Den findes både som unitip og i sprøjte. Den lange tørretid gør det stressfrit. Jeg er altid interesseret i nye ting, der kan gøre det bedre for patienten og lette mit eget arbejde. Tænder er mit forskningsfelt.

En tandlæge må mestre evnen til at kigge i spejl, da alt er spejlvendt. Munden kan inddeles i fire kvadranter. Maksimalt 8 i hver, hvilket giver 32 tænder i alt, hvis alle er fremme. Der kan desuden tegnes en usynlig linje mellem over- og undertænder. Tænderne nærmest midterlinjen får nummer et, dem længst væk nummer otte. Der er altså potentielt fire af hver. I overmunden kaldes alle tænder plus, i undermunden minus. Tænder til venstre for midterlinjen får tallet før tegnet, og hvis de er til højre for midterlinjen, får de tegnet før tallet. Der findes også en nyere måde, men jeg bruger stadig den gamle.

I omklædningsrummet i golfklubben er der brune skabe og spejle. Hvor jeg ville ønske, der hang et andet piktogram på døren og ikke denne sprællemand. At det var den anden dør, jeg gik ind ad længere nede af gangen. Jeg stiller min Bag med udstyr og forsyninger; vand, müslibar banan, brød, en sukkerfri chokoladebar. Klæder om.

Dresscode: Poloshirt med krave, shorts, sko med pigge. Jeans er ikke tilladt. Foregiver, jeg er en rigtig gentleman. Jeg er den eneste af os, der har et hvidt teested. De andres er gule, og kvindernes er røde. Stemningen er god. Alle ser frem til denne begivenhed. Spillet er så populært, at den skotske konge måtte forbyde det, da England truede med at angribe. Der skulle hellere trænes sværdkamp og bueskydning. Men de skotske mænd fortsatte. Den første kvinde, der spillede golf, var dronning Mary Stuart. Hun spillede allerede få dage efter sin mands død, men blev halshugget, fordi kirken ikke brød sig om det.

Jeg fryser lidt og giver mig til at lave det gode gamle møllesving. Stiller mig, så jeg har god afstand mellem benene, bøjer i hoften og laver armsving, så hænderne rører modsatte fod. Herefter tager jeg fat for enden af golfkøllens jern, lægger den bag nakken og indtager golfopstilling. Roterer roligt i overkroppen.

Hænderne arbejder firhændigt som på et klaver. Assistenten og tandlægen, der rækker og tager imod. Munden en klangbund for en større symfoni. Instrumenternes navne bliver vokal i en rytmik, hvor fingrenes dans gennem luften giver effekt af synergi. Et hul bliver lavet eller en ny tand bygget op. Et konditori, hvor kronen på værket er en tyggeflade så præcis i sin konstruktion. En rose af marcipan eller en perfekt stivnet fondant. Hver håndbevægelse bidrager. Fire er bedre end to.

Patienten knuger assistentens hånd.

– Hvordan ved man, at man har tandkødsbetændelse? spørger hun.

– Når tandkødet er ømt og hævet, svarer assistenten.

– I nogle tilfælde kan det udvikle sig til paradentose og sprede sig til knoglen, siger jeg. – Men det gør det ikke i dit tilfælde.

Jeg kommer i tanke om engang, Victor kom hjem fra børnehave. Han havde opdaget, at han havde tandkød og var tydeligvis meget fascineret. Næste morgen sagde han:

– Nu skal jeg ned i børnehaven til alle mine venner, som også har tandkød.

Liget af en kvinde er fundet på stranden. Jeg er en af de tandlæger, der er blevet bedt om at gennemgå mine patienters tandlægekort. Politiet formoder, hun har ligget i vandet nogle dage. De ved endnu ikke, om det er en ulykke, eller om der ligger en forbrydelse eller selvmord bag.

Jeg kan godt huske, jeg læste om det. Kvinden havde kun en taske formet som en mariehøne og en nøgle med Hello Kitty påtrykt, et lommespejl og en læbestift. Man konstaterede, at hun ikke var en rigtig kvinde, men en kvinde, der engang havde været en mand. Det kunne være en af mine. De fem plomber i overmunden og den ene manglende tand forneden passer. Det er lang tid siden, hun har konsulteret mig. Deprimerede folk kommer ikke til tandlægen, ikke så hyppigt som de burde og slet ikke til rutinetjek. De kommer, når det gør ondt. Når det er akut, og søvn er umulig. Men jeg husker hende tydeligt. Det løber koldt ned ad ryggen på mig. Jeg får øje på et klistermærke med en mariehøne på og de der øjne, der ruller, hvis man bevæger den i bowlen med små gaver til patienters børn, selv om det er sjældent, her kommer børn. Man siger, at druknedøden skulle være den smukkeste død. Alligevel kan jeg ikke forestille mig, at det skulle være særlig behageligt. Til gengæld går det vel hurtigt?

Det er tænderne, jeg kan lide. At løse de problemer, der kan være i en mund. Men også menneskene. At følge de samme personer år efter år, nogle gange familier. Derfor kan jeg heller ikke lade være med at lade mig gå på. Den druknede kvinde var min patient! Det var selvmord. Jeg aflyser resten af mine patienter for dagen. Det virker underligt tæt på. Jeg skyller munden med vand fra fontænen og spytter ud, som om jeg kan få hendes død til at forsvinde.

I vietnam har de et udtryk for den store ensomhed, man føler lige før et selvmord: Lyden af én hånd, der klapper. Jeg tænker tit på, hvem der skulle ordne børnenes tænder, hvis jeg ikke var der. Har overvejet det flere gange, men der skal alligevel noget til. Jeg har et udestående med denne verden. Den kim, der blev sået i mig, er stadig kun en stængel med blade; kønnet en blomst, der endnu ikke kan ses. Venter på at shine, ligesom tænder efter en ordentlig behandling.

Jeg husker, hvordan Helenes gummer kløede, så hun havde en bidering. En dag var der en lyd af hård tandemalje mod skeens metal. Først kom hendes fortænder, så kindtænderne og til sidst hjørnetænderne. Da hun var omkring tre år, havde hun de fleste af de 20 mælketænder. Omkring seks år begyndte hendes tænder at rokke, og hun udskiftede sine mælketænder, de 32 blivende tænder brød så småt frem. Hun tabte fortænderne i undermunden først.

Jeg har altid gjort det bedste for børnenes tænder: Regelmæssige måltider, ingen slik de første år, (indtil det blev til fast slikdag), begrænsede mængder sodavand. Brugte en blød tandbørste beregnet til alderen. Victors tænder børstede jeg, til han var 11 år, selv om man bare anbefaler, til barnet er ti.

Trækker nerven op med pincetten efter at have boret hul. Mit speciale er rodbehandlinger. Alle dem de andre ikke kan finde ud af. Jeg behandler folk for smerter og sygdomme, transformerer defekter til æstetik. Tænderne er essentielle, idet man bruger dem til at tygge med og indtage mad.

Da min mormor døde, var det eneste, jeg ønskede mig, hendes gebis. Uden tænder ville man kun kunne indtage flydende kost. Det er vigtigt at have gode tænder, så man kan tygge grove ting. Alle mennesker vil gerne have et flot smil, sunde, stærke tænder. Måske er børn ligeglade. De ved ikke, at de senere i livet vil fortryde kampen omkring vasken, og de gange de snød.

Man fødes uden tænder og nogle går også i graven uden. Fire procent af befolkningen lider af odontofobi, fobisk tandlægeskræk. En smertefri behandling forudsætter en afslappet patient og en god bedøvelsesteknik. Når man får en indsprøjtning, er det trykket fra bedøvelsesvæsken, der gør ondt, ikke selve nålen. Langsomme injektioner mindsker trykket.

Det er vigtigt, at man som tandlæge er rolig. Folk kommer fra hele landet for at få tænderne ordnet hos mig. Også dem, som ellers ikke går til tandlægen. Jeg bruger et hypnotisk stemmeleje til at tale folk til ro. Når man bliver bedøvet, er der forskel på, om det er i over- eller undermunden. I overmunden hedder det infiltration. Her siver bedøvelsen igennem knoglen over de specifikke tænder. I undermunden gives en blokade på en hel nervegren, da underkæbeknoglen er for tyk til en ordentlig infiltration. Patienter kan lære afspændingsrespons, altså at balancere opmærksomheden mellem det, der foregår i munden og afspændingen i kroppen.

Lugten af græskar kommer mig i møde, da jeg bukker mig ned for at rette på måtten; det siver ud fra de takkede tænder som betændelse. De tomme øjenhuler stirrer på mig. Som en mund, der ser helt forkert ud, når alle gummerne er blottede, før implantater bores op. Jeg smider det udbrændte stearinlys ud og går ned med hovedet på møddingen. Så kan det ligge der og blive fortæret af orme.

Kigger mig i spejlet i entréen, det er ellers sjældent, jeg gør det, strækker halsen lidt. Suger kinderne indad, så mine kindben fremstår mere buede. Min næse er slank. Jeg har smalle øjne. Ikke udpræget maskulin. Fint markerede læber. Blot ville mit ansigt være smukkere, hvis man fjernede noget af panden. Plantede lidt hår på issen. Gjorde hagen smallere. Jeg bryder mig ikke om det spejlbillede, jeg ser. Som om det aldrig bliver mig. Jeg klæder mig af og går ind under bruseren. Tager pikken ind mellem lårene, så den helt forsvinder for mit syn. Skyller hårene og leger et øjeblik, det er en kvindes trekant. Jeg tager hårdt fat i fedtet omkring det ene bryst, der er næsten intet fedt, klemmer det sammen, forsøger at forme et bryst.

Bagefter smører jeg mig ind i arganolie. Sprayer mig under armene med Helenes deodorant fra kurven på reolen. Min egen er fyldt med barbergrej og tandtråd. Jeg snuser indad og dufter til mig selv. Kommer desuden to dryp af parfumen, der passer til, på hvert håndled.

Lyset falder på Nete og får hende til at ligne et clairobscurmaleri med det nyfarvede hår, der skinner som et mahogniflygel. Hun er pænest, når hun har munden lukket. Hendes fortænder har ætset emalje og slidte skærekanter, stærkt eroderede og slidte kindtænder. Kontrasten mellem den lyse hud og de mørke briller. Rundingen i hendes skuldre, den halvbuttede facon, fedtdepoterne fordelt de helt rigtige steder.

Når jeg ser på hende, tænker jeg, bare det var mig, der var hende. Hun er polstret som en af de der lænestole, man kan krybe ind i. Alt ved hende er blødt at røre ved. Nederst er hun varm og våd. Jeg aer hende blidt. Det er sådan, jeg kan lide det. Hun vil gerne have, jeg tager hårdere fat, at jeg demonstrerer, at jeg er en mand. Hvorfor skal jeg? Hvorfor kan jeg ikke bare være den, jeg nu engang er? Det er svært at forstå. For jeg er jo ikke, den jeg er. Den jeg tilsyneladende er. Jeg er også en kvinde, men Nete ved det bare ikke. Hun ligger gemt i mig som et stykke guld, der ikke er gravet frem.

Hvis vi var to kvinder, kunne vi grine af små ting sammen og blive enige om, hvor dumme mænd kan være. Vi kunne have de store hemmeligheder sammen. Vi kunne fnise. Fniser jeg, tror folk, jeg er bøsse. Jeg er ikke bøsse. Jeg er blot fanget i den forkerte krop. Klasker Nete bagi. Hun kan godt kan lide, når jeg gør sådan.

– Jeg er for fed, synes du ikke?

– Du er dejlig, som du er. Dine baller, du har de dejligste bløde baller. Der er mange kvinder, der er misundelig på sådan en numse, som du har der.

– Det er bare noget, du siger.

– Ja, gu siger jeg det. Betyder det ikke noget?

– Det er altså en stor numse.

– Du burde ikke være så utilfreds. Din numse bliver aldrig smukkere.

– Jo, før jeg fødte ... da var den lille og fast.

– Den har sgu aldrig været lille. Og da var du også utilfreds.

– Dengang burde jeg have været glad.

– Du bør være glad nu.

– Gid du havde ret.

– Du har i hvert fald ikke ret, siger jeg.

– Hmm...

– Og dine bryster, åh jeg er vild med dine bryster. Bare de sad på mig!

Hun stirrer underligt på mig.

– Jeg har altid vidst, du havde tendenser, men ...

– Men hvad?

– Det er lige meget.

– Bare rolig, siger jeg og griner. – Det var for sjov.

– Som om det er sjovt, siger hun.

Der holder en bil på vejen. Under nummerpladen er en udstanset plade med ordene I am not like other girls. I bagruden ligger en pink nummerplade med bogstaverne B I T C H. Jeg kan lide det! Jeg har næsten lyst til at vente ved bilen, bare for at se, hvem der ejer den. Det er frækt og selvsikkert med sådan et skilt. I det hele taget kan jeg godt lide skilte med sætninger. Jeg samler på dem og har en væg i kælderen, hvor de hænger.

Jeg når dårligt nok at komme ind ad døren, før Helene hiver op i læberne, tænderne sammenbidte. Hun slår med en negl på den ene fortand.

– Har du knækket en tand?

– Nej, men se lige.

– Hvad er der med dine tænder?

– Ja, de er helt gule.

– Det er de da ikke.

– Det er de da. Prøv at se hjørnetænderne!

– Du har meget hvide tænder.

– Du skal tydeligvis have briller, hvis du ikke kan se det. Kan du ikke blege dem?

– Det ville være helt uforsvarligt.

– Nå, hvorfor så det?

– Mange vil gerne have bleget deres tænder. Selv folk med flotte tænder. Men naturligt sunde tænder, hvor der ikke er trængt farvestof ind, kan ikke bleges. Heller ikke hvis emaljen er så slidt, at tandbenet inden under skinner gult igennem. Eller hvis tanden sidder i skygge af andre tænder og derfor virker mørk.

– Hvornår kan man så blege tænder?

– Man kan blege tænder, hvis misfarvningen kommer fra mad og drikkevarer og mørke og rodbehandlede tænder, hvor farven kommer fra blod inden i tanden.

Jeg tager jakken af, hænger den på knagerækken.

– Tit ligger misfarvningerne dybt inde i tanden, fortsætter jeg. – Man bleger med brintoverilte blandet med urinstof. Blegemidlet på tænderne frigiver ilt, og en kemisk proces nedbryder de farvede molekyler inden i tanden. Hvorfor tænderne er misfarvede, er vigtigt at vide, da det har betydning for, om det er muligt at blege, samt hvilken blegemetode der skal benyttes. Metoden er forskellig alt afhængig af, om misfarvningen kommer indefra eller udefra. Altså intern eller ekstern blegning.

Helene sukker.

– Når man bleger internt, lægges der blegemiddel ind der, hvor nerven engang var. Blegemidlet udskiftes så hver uge, til resultatet er opnået. Det er oftest i op til fire uger. Derefter lukkes tanden af med en plastfyldning. Det kan være et godt alternativ til at sætte krone på for at løse misfarvningsproblemet. Man kan også blege med lys imens.

– Hvad så med noget blegetandpasta?

– Man skal holde sig fra whitening tandpasta, da det kan indeholde så kraftigt slibende partikler, at den kradser sådan i tandemaljen, at den bliver mere modtagelig for misfarvning.

– Hmmm, siger hun og sætter sig hen i et hjørne og ser sur ud.

Det hjælper ikke, at jeg fortæller om emaljehypoplasi. At det kunne have været meget værre. At hun ikke har misdannede tænder, som er brunlige, nubrede og pletvis mangler emalje. At hun skal være glad for, at hun ikke har sin mors tænder. Hun tænder for Friends på tv’et og skruer op for lyden.

Jeg husker, hvordan jeg holdt læben og kinden forsigtigt til side med venstre hånd, mens jeg børstede med højre. Lærte hende, at tandbørstning skal være grundig og systematisk. Den bedste tandbørste har et godt greb og et lille børstehoved med bløde børster. Så det er nemt at komme rundt i krogene. Alle tandflader skal børstes grundigt. Man skal undgå huller. De svækker tanden, selv om det kan blive lavet flot. For meget fluor kan give hvidlige misfarvninger. Den rigtige tandbørstning er en kunst. Det må have noget med alderen at gøre, for de er bestemt ikke gule. Teenagere har et vanskeligt sind, selv om det for mit vedkommende aldrig gik over.

Mit køn er som en bifid rod, en tandrod som et stykke oppe i kæben forgrener sig i to og munder ud i to rødder. Dette kan komplicere en eventuel rodbehandling. Var der ikke børnene, ville jeg få fjernet den ved rode, skaftet der stritter så voldsomt og ikke vil blive til en blomst, hvor mange bønner jeg end beder. Jeg kunne have været så lykkelig. Så almindelig og menneskelig. Nu er jeg tvunget til at tænke på mig selv som Frankensteins monster. Hvis Gud fandtes, ville han have skabt en kvinde ud af den krop, som er mand – min krop, som jeg på ingen måde føler mig fortrolig med.

Af og til kan jeg kigge på mine hænder. De trækker tænder ud, men de er ikke mine hænder, de har en fremmed mands fingre. Det er en fremmed mand, der tisser, når jeg sidder på brættet. Kigger kun nødigt ned. Må tage viagra for at holde gejsten oppe – for at kunne præstere noget over for Nete. De testosteron-blokkere, jeg tager, gør også, at jeg ikke producerer så meget testosteron. Bare hun kunne nøjes med en i plastik.

Og børnene. Bare jeg var deres mor.

Nete er taget på tur med sine veninder til Stockholm. Åh, hvor jeg gerne ville med. Høre hvad de taler om, når de er alene. Shoppe sko. Til gengæld har jeg et frirum for mig selv. Børnene er hos kammerater. Jeg lister mig ned i en af Netes få kjoler. Hun er mere en buksepige. Den sidder helt forkert. Jeg tager også hendes store, runde øreringe på, uden om ørerne, da jeg ikke har huller. Et øjeblik lader jeg som om. Ligesom når jeg sang med på Elizabeths Sotto Voce i 80’erne og ønskede, jeg havde sådan en pink kjole syet af stofroser. Jeg stod der og svævede i min søsters kjole samtidig med, at fødderne trippede i frygt for at blive opdaget. Engang måtte jeg gemme mig i et klædeskab en hel time.

Jeg forærer mig selv en diamantslibning og oxygenbehandling. I klinikken er der pink vægge og liljer overalt. I love it! Damen har kittel på, og hendes hud er glat som et strygebræt. Meget god reklame. Da jeg har sat mig til rette, sliber hun mit ansigt og halsen med et slibehoved. Til sidst får jeg en serumbooster, maske og dagcreme. Bagefter er min hud babyblød. Jeg føler mig forynget.

Nete har veninder på besøg. Jeg får lov at hjælpe med stegen, men så vil hun gerne have, at jeg går. Stjæler et øjeblik til at kigge på dem, da jeg går forbi i gangen. Deres høje, lyse stemmer, sko, tøj og tasker. Der hænger en helt vidunderlig rød laktaske, den skinner som nymalede tånegle. Jeg stryger hånden hen over den, drejer den lidt for at se mærket. En af veninderne kommer ud. Det er Susanne. Hun spiser Nupopulver. Det er derfor, hendes ånde er så dårlig. Al den kemi brokker sig nede i maven. Man kan dog få særlige pastiller mod dårlig ånde af Nupo. Hun skal på toilettet og opdager mig, siger ikke noget, men kigger lidt undrende. Det kunne jo se forkert ud, med fingrene sådan i tasken. Jeg tager tavst hånden til mig og klæder mig på til at gå ud.

Ude af drift – kan skubbes op, står der på glasdøren til biblioteket. De har længe åbent. Det er rart at slippe lidt hjemmefra. Gad vide, hvad Nete ville gøre, hvis jeg ikke var der til at lave mad hver dag? Det smager altid lidt af fugl, det hun laver.

Jeg trækker en latte i automaten og betaler via sms. Jeg tager et tilfældigt tidsskrift og slår op på første side. Nu har man fundet en celledel i nanostørrelse, kaldet exosomet. Bagefter finder jeg nogle golfmagasiner med reklamer for golfkøller til ethvert ’skud.’ Den nye G25-serie med justerbar driver er lækker. Nye muligheder for længde, kontrol og præcision. Abacus Autumn Collection: Wear with confidence, Perform in style.

Hvis jeg bare kunne tage dametøj på.

Læser en artikel om et golfresort, hvor de skriver, at man kan blive forelsket i golf igen. At de har fundet nøglen til at ’gøre spillet sjovt på ny.’ Som om det virkelig var et kærlighedsforhold, der skulle peppes lidt op. Men det er også sådan, det er. For mange. Efter en time rejser jeg mig og går hen til en bibliotekar.

– Har I en bog om transkøn? spørger jeg.

Hun henter en bog fra arkivet i kælderen. Fra mand til kvinde. Lili Elbes bekendelser, om verdens første kønsskifteopererede mand, som var dansker! Jeg læser, mens jeg drikker den ene kop efter den anden. Til sidst er der en bibliotekar, der må komme og prikke mig på skulderen.

– Vi lukker altså nu. Du må gerne låne bogen med hjem.

Der findes altid to udgaver, originalen og en kopi:

Coca Cola og Jolly.

Bastogne og Biscuit.

Hjemmelavet suppe eller Knorr.

En rigtig bog eller Print on Demand.

Sukker og sødemiddel. Sødemiddel er ikke det samme.

En kvinde og en transkvinde.

Alle de muligheder for undertøj en kvinde har.

Blonde, silke, bundløs. G-streng.

Alle de farver støvler, man kan få som kvinde.

Alle de ting, kvinder kan bruge deres bryster til.

Der findes to slags mennesker:

Manden og kvinden.

Nete er erotisk buttet. Jeg har bare ølmave.

Det er forskellen.

Kvinder får større bryster, når de tager på. Den fordel har mænd ikke.

Why does it always rain on me?

Jeg slukker for radioen. Går ud for at børste tænder.

Jeg kører en anden vej hjem. Parkerer ved vandet og slår smut med en sten. Hånden kender stadig det gamle kneb. Måske det mest drengede jeg gjorde som barn. Selv om det ikke nødvendigvis er specielt drenget. Piger kan også lide at lege med sten. Men havet er forandret for altid. Det har slugt en kvinde med sit grådige gab. Det stille vand, der kan slå om til bølger og drukne folk. Så uskyldigt og lyseblåt det ser ud en mild sommeraften, når himlen er rosa. Man kan glemme, hvor salte tårer kan være. Hvor sort og uhyggeligt der kan være om natten.

Kommer forbi en delikatesseforretning og standser for at købe trøfler. Den sorte trøffel, Périgord, er så kostbar, at den også kaldes for Den Sorte Diamant. Nogle trøfler afgiver hormonet androstenol, som også hangrisene producerer kort før parring. Derfor har man brugt hungrisene til at snuse sig frem til trøflerne og grave dem op. Périgord kan findes ved egetræets rødder. Denne trøffel har to køn og kan reproducere sig selv.

Jeg køber dem friske og river dem over pastaen.

Mens hun ligger med spredte ben på briksen, forestiller jeg mig, at det er mig, der ligger der. At det er mit indvendige, der spiles ud. Nete skal have lagt ny spiral, sådan en med hormoner. Den kan holde fem år. Jeg insisterer på at gå med. Jeg har jo set hendes køn hundrede gange før, og jeg var også med til begge børns fødsel. Alligevel er det blevet mere vigtigt for mig at forstå kvindens kønsorganer. Gud gav, hvis der er nogen Gud, kvinden klitorissen som belønning for, at hun skulle føde i smerte. Modsat mandens penis har klitorissen ingen anden funktion end nydelse. Jeg kan ikke længere se på, som om det bare er et andet køn. Jeg må vænne mig til det nye rum, gynækologens klinik. Det er et spørgsmål om tid, før jeg kommer her, alene.

– Det er godt, du kommer nu, siger gynækologen, da hun har stukket fingrene op i hende.

– Hvorfor?

– Jeg vil helst lægge den op i slutningen, da livmoderen er lidt åben.

Gynækologen har blod på handskerne. Hun har fundet en cyste. Men heldigvis kan hun bare punktere den. Alligevel sender hun den til mikroskopi. Jeg bladrer i en lille pjece om de kvindelige kønsorganer, og hvad de tilbyder i klinikken. Her er mange forskellige behandlinger og udredning af diverse tilstande:

Celleforandringer på livmoderhalsen og smear

Svulster i æggestokke og livmoder

Blødningsforstyrrelser

Tidlige graviditetsproblemer, inkl. ultralydsscanning

Udflådsgener og infektioner

Medicinsk abort, henvisning er ikke nødvendig

Gener ved overgangsalder

Menstruationsproblemer

Spiral og hormonspiral

Smerter i underlivet / smerter ved samleje

Kønssygdomme (kønsvorter, klamydia mm.)

Prævention (spiral, p-piller mm.)

Nedsynkning af blære og livmoder

Urin-inkontinens

Udredning for fertilitetsproblemer

Men der står intet om behandling til folk uden livmoder. Åh, at kunne føde! At have en ægte vagina. Livmoder og æggestokke, bløde regelmæssigt og mærke spændinger i brysterne. Hele maskineriet.

Jeg kan ikke længere standse toget. Det kører allerede. Da Nete og børnene er gået, tager jeg den nye kjole på, makeup. Tager ind til Strøget og går fra Kgs. Nytorv mod Nørreport. Det føles på en gang dejligt og underligt ubehageligt. Som om alle folk stirrer og tænker, se – der kommer en mand i dametøj. Min største drøm er at kunne gå ned ad Strøget uden at blive lagt mærke til.

Actionfilm på tv. Terminator, Die Hard, V for Vendetta, The Dark Knight. Jeg har set dem alle. Drama er udelukket. Kan ikke tillade mig selv at udfolde hele følelsesregisteret og græde. Kan ikke sidde i stuen som mand og flæbe som en anden tøs foran hele familien.

Komedie kan gå an. Vi bliver enige om De grønne slagtere. Det er kun Helene, der ikke gider se den, men hun gider alligevel ikke se noget. Jo, Friends.

– I dag har jeg fortjent at smøre smør på brødet, siger Nete.

– Det er vist, hvad man kalder tandsmør, siger jeg.

– Ja, har du et problem med det?

– Nej, svarer jeg. – Det var ikke derfor.

– Hvad var det så for?

– Er der ikke fredagsslik? Spørger Victor.

– Prøv at kigge i skuffen, svarer jeg.

Han kommer tilbage lidt efter.

– Der er jo ikke noget, siger han.

– Du må gerne hente min pung, siger Nete.

– Der er ellers nybagte boller, siger jeg.

– Må jeg tage en øl? spørger han med dåsen i hånden.

Tager handsker på. Det er en videnskab. Men det kræves, hver gang der er risiko for kontakt med blod eller spyt. Hver type har sine fordele og ulemper. Latex kan give allergi, og det er vigtigt, at de er af god kvalitet, pudderfri med et lavt indhold af latexprotein og restkemikalier. Vinylhandsker bliver ofte utætte og indeholder mange phthalater, til gengæld udvikles der ikke allergi. Nitrilhandsker er meget elastiske og beskytter godt mod smitte, de er robuste, men kan også give allergi. Polyurethanhandsker former sig efter hånden og giver god pasform, de er ret robuste og giver ikke allergi. Må skifte handsker mellem hver patient, eller hvis de bliver beskadiget. Brækrefleksen er størst om morgenen. Det er derfor, alkoholikere ikke kommer før kl. 14. Jeg kan lugte ammoniakken. Han er lige ved at kaste op ind over mig. Men klinikassistenten når at komme med en bakke.

Tager et røntgenbillede af tanden med filen siddende i rodkanalen for at fastlægge rodens længde. Derefter fylder jeg rodkanalen med guttaperka og laver kontrolrøntgen af den rodfyldte tand. Patienten har en diastemalukning efter traume på den ene fortand.

Når jeg går rundt i byen i dametøj, vil jeg have langt hår. En paryk er perfekt til det formål, indtil mit eget bliver langt. Jeg har fundet en parykforretning, der både har parykker til folk i kemo og til mere festlige lejligheder: Brun bondepigeparyk med fletninger, japansk geisha, skolepige, sort enkeparyk. Mellem-blond tyroler Lena. Jeg lader fingrene glide gennem de mange typer af hår. Her er til enhver transformation: Glitter paryk i blå metal, glamour blond, babe i neonpink, 20’er charleston. Lilla hårekstension og skønhedsdronning-paryk. Marilyn, hanekam og Cleopatra. Rock diva paryk er nok ikke lige mig. Heller ikke cheer leader. Så hellere en Hollywood eller grevindeparyk. Ekspedienten kommer hen til mig og spørger, om jeg har brug for hjælp. Jeg trækker på skuldrene.

– Hvad med en kort, hvid glam-paryk? Eller en rødbrun pin up-paryk?

Jeg ryster på hovedet og får i stedet øje på en skulderlang, brun, krøllet paryk.

– Ja, den er flot til dig, siger hun og rækker mig et håndspejl, så jeg kan kigge på mig selv forfra og bagfra ved at vende ryggen til det store spejl på væggen.

– Den tager jeg, svarer jeg, hvorefter jeg yderligere prøver en blå California girl-paryk. Men det er mest for sjov.

Visdomstænder kan vise sig på tre forskellige måder: Enten kommer de helt op, kun delvist eller også bryder de aldrig frem. Det er ligesom med en transkønnet, der kan blive transformeret, vælge at tage hormoner, eller aldrig lave noget fysisk om. Transkønnet vil sige, at der er en uoverensstemmelse mellem det køn, der er tildelt ved starten, og det køn, som personen identificerer sig med eller udtrykker. Det har intet med det seksuelle at gøre. Det behøver det i hvert fald ikke at have.

Da jeg er nede på biblioteket næste gang for at læse videre i Fra mand til kvinde, falder jeg over en bog om Feng Shuiindretning. Hvem har ikke brug for positiv indvirkning på sundhed, velstand og personlige forhold? Der er særskilte kapitler om farver. Om pink står der, at den er så beroligende, at selv lyserød tyggegummi har vist sig at kunne påvirke indsatte i fængsler. Den er farven for romantik og (ubetinget) kærlighed. Og så findes der et pink chakra under hjertet. Hvis man tror på sådan noget? Jeg tager diskret hånden ned under hjertet, prøver at forestille mig, at der er et lille, pink energihjul, der snurrer rundt og vibrerer af energi. Der står endvidere, at jo mere pink man bringer ind i sit liv, jo mere vil energien i dette område af kroppen blive forstærket. Jeg kan lide den tanke. Jeg tager den til mig. River afsnittet ud af bogen, uden nogen ser mig. Jeg bliver dog temmelig nervøs, da det bipper, idet jeg går ud. Jeg må åbne min taske foran vagten.

– Har du slet ikke lånt nogen bøger? spørger han.