Jens Nauntofte

Den globale terroisme

Verden efter den 11. september 2001

Lindhardt og Ringhof

Den globale terroisme – verden efter 11. september

Copyright © 1978, 2016 Jens Nauntofte og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711486108

1. e-bogsudgave, 2016

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

1

En morgen i september

Passagerflyet fra American Airlines skyder fart ned ad startbanen. Piloten giver gas, og det store Boeing-fly letter i en skarp stigning op over Boston lufthavn. Flyet er fuldt lastet med brændstof, så det kan nå til Los Angeles på USAs vestkyst uden mellemlanding.

Fire fly på vej til Californien

På første klasse, sæde 8D, sidder egypteren Mohammed Atta. Han er anfører for en gruppe på fem mand. De andre fire sidder fordelt ud over de nærmeste rækker. De har strenge ordrer om ikke at afsløre overfor personalet på flyet, at de kender hinanden. Indenfor de næste minutter vil intet mindre end fire store passagerfly på vej til Californien blive kapret. Kun kaprerne og terrorgruppens øverste ledere i organisationen al-Qaeda (udtales som al-Kajda) på den anden side af jordkloden ved, at de er i færd med at gennemføre historiens største og mest katastrofale flykapring.

Mohammed Atta har ligesom sine venner en hobby-kniv i lommen. Et større våben ville have afsløret dem i kontrollen. Han sidder anspændt i sin stol og gennemgår i tankerne alle instrukserne: “Husk at være omhyggelig med din håndtaske, tøjet, kniven – med alt, hvad du skal bruge”.

Knap har American Airlines 11 sat kursen mod vest før et andet fly, United Airlines 175 får tilladelse til at starte og letter fra Boston. Også på dette fly er er der fem arabiske flykaprere. Få minutter tidligere, mens de endnu var på startbanen, har Mohammed Atta ringet på sin mobiltelefon til sin kammerat på fly nr. 2, Marwan al-Shehhi, for at sikre sig at alt går efter planen. De ved, at de indenfor en time skal dø og trække alle passagerer og måske tusinder andre med sig i døden.

Mohammed Atta kan hele sin instruks udenad. Det er en mission, der udføres i Allahs navn. Han genkalder sig teksten: ”Så snart dit fly er i luften, så bed den bøn som ejsende muslimer skal bede, for du er på vej til at møde Gud, og det er en velsignet rejse”.

I New York klokken 08:43

Det er en smuk morgen med skyfri himmel. Datoen er den 11. september 2001. Chuck Allan sidder ved sit skrivebord på 83. etage. Hans kontor ligger i nordtårnet af de to tvillinge-tårne, der tilsammen hedder World Trade Center. Med 110 etager er de to tårne New Yorks varemærke, den højeste bygning, der med sine store facader af glas rager op over millionbyen.

Chuck Allan kikker et øjeblik ned over Hudson floden. Langt ude i det fjerne ser han en lille prik på himlen, i nærheden af George-Washington-Broen. Det må være et fly. Han bemærker, at det flyver usædvanligt lavt. Så lavt plejer de ikke at komme. Men han siger til sig selv, at det nok skal lande i lufthavnen i Newark. Han vender blikket mod computerskærmen for at skrive videre.

Imens er der sket dramatiske ting i det første af de to fly, der er på vej fra Boston mod Los Angeles. På et aftalt tidspunkt rejser Mohammed Atta sig fra sædet. Han springer sammen med en af sine kammerater ind i cockpittet, hvor de overraskede piloter ser måbende på dem. De tre andre flykaprere har trukket deres knive, smidt stewardesserne væk fra hovedgangen og forhindrer andre i at komme frem til cockpittet.

I kontroltårnet i Boston lufthavn bliver flylederne opmærksom på, at der foregår noget usædvanligt på flyet. Det har brat ændret kurs og bevæger sig nu direkte mod sydøst mod New York. Den vagthavede flyleder forsøger at kalde piloten på American Airlines 11-flyet: ”American 11. Kan De høre mig? Dette er kontroltårnet i Boston. Kan De høre mig?”

Panik I de kaprede fly

Der er ingen kontakt til piloterne. I stedet kan man i kontroltårnet høre, at nogen i cockpittet, der har en stærk accent, siger over højtaler-anlægget til passagerne: ”Lav ingen dumheder. Der sker Dem intet. Vi har kontrol nu med flere fly. Sid rolig, vi vender tilbage til lufthavnen”. Derefter mister kontroltårnet enhver forbindelse med de to fly.

Samtidig opdager flylederne, at United Airlines 175 også må være blevet kapret, for også her er kontakten til piloterne afbrudt.

En stewardesse på American Airlines-flyet griber en telefon i ryglænet og ringer til sin chef i Boston. Fattet fortæller hun ham: ”Flyet er bortført”. Hun tilføjer, at to af hendes kolleger ligger hårdt såret på flygulvet, stukket ned med kniv. En passager på business-klasse har fået struben skåret over. ”Han ser ud til at være død” fortæller stewardessen sin chef.

Chefen spørger, hvor flyet befinder sig. Stewardessen får nu panik i stemmen: ”Jeg ser vand og mange bygninger. Åh, min Gud. Åh min Gud”.

I cockpittet sidder Mohammed Atta ved styrepinden. Han kan nu forude se de to berømte tvillinge-tårne på World Trade Center. For sit indre øre hører han instruksen: ”Det sidste, du skal gøre, er at tænke på Gud. Dine ord skal være: Der er ingen anden Gud end Allah, og Muhammed er hans profet. Dette er timen, hvor du vil træffe Gud. Du hører engle, der råber dit navn”.

Med 630 kilometers fart ind i skyskraberen

To minutter senere løfter Chuck Allan igen blikket fra computeren. Han får et chok, da han kikker ud af vinduet. For lige imod ham kommer et kæmpe fly, der har kurs ind i bygningen, hvor han sidder. ”Jeg kunne se at landingshjulene var slået ned, og jeg kunne se folkene i cockpittet. Så slog flyet med et øredøvende brag ind i vores bygning et par etager over os.”

Med 34.000 liter flybrændstof i tankene er Boeing-flyet braset lige igennem husets facade med en fart på 630 kilometer i timen. Som et kæmpe projektil har flyet boret sig ind Nordtårnets kerne, hvor benzinen eksploderer og forvandler etagerne ovenover og nedenunder til et flammehav.

Beton og glas rasler ned forbi Chuck Allans vindue, idet han springer op og iler ud til nød-trappen. Han stormer de 83 etager ned, uden at vente på en elevator. Det var hans held, for der kom aldrig en.

Nede på gaden står en af de ansatte og glor op ad facaden, uden helt at fatte hvor heldig det er, at han ikke er oppe i bygningen. På øverste etage, i tag-restauranten ser han tjenere, der vifter ud af vinduet med store servietter for at tilkalde hjælp. Så ser han pludselig kokken springe ud af fra tagetagen i sin hvide uniform. Han sejler blidt gennem luften. Lidt efter svæver en dame ned mod gaden knugende sin håndtaske. Andre forsøger at flyve med armene strakt ud, som er de papirflyvere. Alle foretrækker de at springe i døden, frem for at blive brændt levende.

Kun 20 minutter senere brager det andet kaprede fly ind i Sydtårnet. På det tidspunkt har mange kloden rundt fået tændt for tv-apparatet, og hundrede-tusinder stirrer målløse ind i skærmen. Kort efter ser man de to berømte tårne brase sammen som korthuse med deres last af indespærrede mennesker.

Det ligner en gyser fra filmbyen Hollywood. Så meget desto større er chokket over, at terrorangrebet fandt sted i den virkelige verden. Ikke blot USA, men hele den vestlige verden er under angreb.

2

Terror mod Amerikas hjerte

USAs borgere var først dybt chokeret. Så kom meddelelsen om, at ikke to men fire passagerfly indenfor den samme time var blevet bortført.

Angrebet på Pentagon

Det tredje fly blev med i alt 64 passagerer og personale styret lige ned i Pentagon, det amerikanske forsvarsministerium i forbundshovedstaden Washington D.C.

Et fjerde fly nåede heldigvis aldrig sit mål. Man har siden gættet på, at det skulle ramme den amerikanske kongres eller Det Hvide Hus i Washington. Fra flyet ringede nogle af passagerne til deres pårørende for at fortælle, at deres fly var kapret. På den måde fik de at vide, at to andre kaprede passagerfly var blevet smadret mod World Trade Center.

Da medpassagererne hørte det, besluttede de sig for at overmande terroristerne. Det sidste den 38-årige forretningsmand, Thomas Burnett, siger til sin kæreste på mobiltelefonen er: ”Jeg ved, at vi alle skal dø. Så der er tre af os, der har besluttet at gøre noget ved det”.

Ved gennemlytning af radio-kommunikationen kunne man bagefter høre, at der havde været slagsmål mellem passagerer og flykaprere. Derved forhindrede Thomas Burnett og hans modige medpassagerer at flyet nåede frem til sit mål. I stedet styrtede det ned på en mark i staten Pennsylvania, hvor alle 45 ombordværende blev dræbt.

Et djævelsk udspekuleret og nøje koordineret angreb var blevet rettet mod Amerika. Terroristerne havde planlagt bortførelserne af de fire fly, så den symbolske virkning af deres angreb skulle blive størst mulig. Først Verdenshandelsbygningen i New York, så Pentagon, hjertet af den amerikanske supermagt, og så måske Det Hvide Hus eller Kongresbygningen.

I de første dage frygtede man at op mod titusinde mennesker inde i bygningerne var blevet revet med i døden, da de to tårne brød sammen på Manhattan. Det var kun en ringe trøst senere at få at vide, at antallet af døde i World Trade Center var omkring 3000.

En ny verdenskrig?

Ikke siden det japanske luftangreb mod den amerikanske flådebase, Pearl Harbour, på Hawaii-øerne, i 1941 havde USA oplevet et direkte militært angreb mod sit eget territorium. Dengang var det også selvmords-piloter – de såkaldte japanske kamikaze-piloter – der ved at dræbe sig selv med flyet opnåede den maksimale skade.

Men terroristernes angreb den 11. september rystede verden langt stærkere. Ikke fordi antallet af dræbte var større end ved Pearl Harbour, men fordi hele verden via tv-skærmene personligt oplevede de skræk-indjagende billeder, da New Yorks højeste skyskrabere sank i grus.

Generalprøven

Den 26. februar 1993 blev World Trade Center for første gang udsat for et terror-angreb. En gruppe arabiske terrorister, under ledelse af Ramzi Yousef, kørte en lastbil fyldt med sprængstof ned i garagen under den store bygning.

Planen var, at eksplosionen skulle få det ene af tvillinge-tårnene til at vælte over mod det andet, så begge tårne ville lægge sig ned over de tilstødende bygninger med titusindevis af dræbte til følge. I bilen var der også den giftige cyanid-gas, som skulle dræbe dem, som ikke blev ramt af den styrtende kolods.

Heldigvis var sprængstof-ladningen ikke stor nok til at vælte tårnene. Den giftige gas brændte op under eksplosionen. Seks mennesker blev dræbt og snesevis såret. Men World Trade Center blev stående.

Ramzi Yousef blev senere sammen med sine med-sammensvorne dømt og sidder i fængsel i USA. Det samme gør deres åndelige leder, den egyptiske blinde præst, Omar Abdul Rahman, der har fået en dom på livstid for at have inspireret terroristerne.

Fra sin fængsels-celle i USA har Omar Abdul Rahman sendt denne bandbulle mod amerikanerne:

”Bryd alle forbindelser med deres land. Udryd dem fuldstændig og fjern dem fra jordens overflade. Bring deres økonomi i ruiner, sæt ild til deres forretninger, forvandl deres sammensværgelser til pulver og støv. Sænk deres skibe, spræng deres fly. Tilintetgør dem i luften, på jorden, på vandet ...”

Uden skydevåben og bomber var 19 terrorister gået ombord i amerikanske passagerfly, kun bevæbnet med hobbyknive. De havde forvandlet flyene med de titusinder liter flybrændstof til gigantiske molotov-coctails.

Den globale terrorisme var nået frem til USA og havde ramt det midt i hjertekulen. 19 mænd var villige til at ofre deres eget liv og kynisk trække tusinder med sig i døden. Hvis det kunne ske i New York og Washington, så kunne det ske, hvor som helst militante muslimer besluttede sig for at slå til næste gang. Bølger af chok bredte sig fra Amerika til Europa og videre til Japan.

Kun ni måneder inde i det 21. århundrede måtte man spørge sig om man havde oplevet startskuddet til en ny verdenskrig. Denne gang var fronterne ikke som i de tidligere krige bundet til skyttegrave og landegrænser. Krigen var global og kunne finde sted hvor som helst. Fjenden var usynlig, for hvordan kan man se på en person, at han er terrorist?

Frygten bredte sig i den vestlige civilisation.

De amerikanske myndigheder var ikke i tvivl om, at manden bag terror-angrebet var den saudi-arabiske milliardær, Osama bin Laden og hans berygtede terror-netværk, al-Qaeda. Det havde for tiden sit hovedkvarter i Afghanistan, et land langt borte i det centrale Asien. Men den amerikanske befolknings krav om hævn var så højlydt, at USAs regering ikke kunne være i tvivl.

Ground Zero

De rygende ruiner efter de sammenstyrtede skyskrabere blev døbt ”Ground Zero”. Det nulpunkt, hvorfra amerikanerne mentalt og fysisk måtte arbejde sig tilbage til et nyt liv.

Få uger senere blev USA ramt af en bølge af miltbrand. Et hvidt pulver, der blev sendt med posten, og som var dødeligt for dem, der kom i nær berøring med det.

Et hysteri bredte sig. Var det de samme terrorister fra Mellemøsten, der også havde udløst dette angreb? De første dødsfald indtraf. Ministerier blev lukket, kongressen blev midlertidigt rømmet. Postarbejdere blev indespærret for ikke at smitte andre. Denne psykiske terror var mindst lige så stor som flyangrebet mod New York og Washington den 11.september.

Smitten med miltbrand måtte være et bevidst terrorangreb, for fremtrædende mediefolk og politikere modtog breve med miltbrand-sporer. Men hvem var afsenderen? Efter yderligere dødsfald og indlæggelser på hospital blev det klart, at det næppe var Osama bin Ladens organisation, der stod bag de djævelske pulverbreve. De måtte stamme fra en amerikansk gruppe, der havde brugt 11. septemberangrebet til at sprede yderligere panik i USA.

Biologisk terrorisme

Terror-eksperter i den amerikanske efterretningstjeneste havde i længere tid advaret om at Osama bin Ladens terrorgrupper kunne forventes at bruge biologisk terror.

Kemisk krigsførelse med miltbrand, ebola, koppersmitte, cyanid, sarin og bhopal var blandt de kemiske våben. For ikke at tale om atomvåben, som i terroristers hænder kunne blive betydeligt alvorligere end traditionelle bomber og eksploderende fly.

Derfor kunne man i ugerne efter 11. september høre folk, der var lettet over, at terroristerne denne gang havde brugt passagerfly som våben.

Hvis terroristerne ville have taget farligere våben i brug, var der flere muligheder:

Det første skridt i en optrapning ville have været, hvis terroristerne med sig på de kaprede fly havde taget poser med miltbrand-sporer, der kunne være blevet blæst ud over New York og Washington D.C. med de eksploderende fly. Ingen turde tænke tanken til ende.

Andet skridt i optrapningen havde været, hvis Mohammed Atta og hans terrorister havde smadret et eller flere af flyene ned i atomkraftværker på den amerikanske østkyst. En plutonium-kirkegård af enorme dimensioner ville have været resultatet. Den ville klart have overgået den frygtelige ulykke ved atomkraftværket Tjernobyl i fortidens Sovjetunionen.

Det tredje og værste skridt ville have været, hvis terroristerne havde haft en kuffert-bombe med atom-sprængladning med sig i flyet. Det ville have kunnet lade sig gøre, hvis man i stedet for at bære kufferten som håndbagage havde indskrevet den som almindelig bagage. Bagagen til lastrummet bliver nemlig ikke gennemlyst, som håndtasker bliver det.

Amerikanske efterretningstjenester ved med sikkerhed, at Osama bin Laden i årevis har forsøgt at købe atomvåben og har eksperimenteret med kemisk krigsførelse. Han har endog påstået, at det var lykkedes ham at købe atombomber.

Derfor blev angrebet den 11. september nok vurderet som den hidtil voldsomste aggression fra de globale terrorister. Men man anede – og måtte forberede sig på – at værre ting var i vente.

Der blev blæst i signalhornet. Nu var det krig!

Hvad er terrorisme?

Terrorisme er planlagt vold mod civile eller mod styrker, der ikke er i kamp.

Terrorismen er udført af enkelt-personer, grupper eller netværk for bevidst at sende et budskab, der er enten politisk, holdningsmæssigt eller af religiøs karakter.

3

Mohammed Atta – en selvmords-terrorist

Lederen af de 19 arabiske flykaprere, Mohammed Atta, var 33 år gammel den dag, han begik selvmord ved at flyve det første af de fire kaprede fly ind i World Trade Center.

Man ved, at han havde den overordnede kommando over gruppen, fordi Osama bin Laden, denøverste leder af terror-netværket al-Qaeda, sagde det i en videooptagelse to måneder senere.

Osama bin Laden fortalte, at Mohammed Atta kom fra ”den egyptiske familie”. Det betyder, at han tilhørte den egyptiske afdeling af al-Qaeda. Bin Laden oplyste også, at det kun var lederne af de fire fly-kaprer grupper, der på forhånd vidste, hvad der skulle ske med de kaprede fly.

Af de 19 arabiske flykaprere kom de 15 fra Saudi Arabien, to fra De Forenede Arabiske Emirater, én fra Libanon og Mohammed Atta fra Egypten.

Mohammed Atta kom fra en velhavende middelklassefamilie i Cairo. Han og hans søskende fik gode uddannelser. Mohammed var uddannet som arkitekt ved Cairo Universitet. I 1992 flyttede han til Hamburg, hvor han begyndte at studere byplanlægning ved det Tekniske Universitet.