Esther Skriver

Uffe og Sara får en ven

Lindhardt og Ringhof

Uffe og Sara får en ven

Copyright © 1987, 2018 Esther Skriver og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711587966

1. e-bogsudgave, 2018

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Uffe og Sara

Uffe og Sara

bor på Høj-vej 20.

Folk kaldte engang Høj-vej

for Støj-vej.

Der kørte altid

biler og busser.

De må ikke køre

gennem Høj-vej mere.

Så nu er den stille og rolig.

Uffe er ni år.

Han bor på 2. sal.

Sara bor i stuen.

Hun bliver otte år i morgen.

De to børn er lige høje.

De er også lige tykke.

Så har de heller ikke mere

til fælles.

Uffe har bølget, lyst hår.

Hans øjne er blå,

og huden lys.

Han bliver ikke brun

af solen.

Den gør ham kun rød.

Saras hår er sort

og krøllet.

Hendes øjne er brune,

og huden er mørk.

Hun bruger briller.

Uffe går i 3.b

og Sara i 2.a.

„Hvad ønsker du dig?“

De var på vej fra skole,

da Sara sagde:

„Bare i dag var i morgen.

For mormor købte noget

til mig i går.

Jeg vil så gerne vide,

hvad det er.“

Uffe så på hende.

„Hvad ønsker du dig?“

„En pony.“

fór det ud af Sara.

„En rigtig pony.“

„En pony!“ gentog Uffe.

„Vi må jo ikke engang

have hund og kat.“

Sara gav sig til at pille ved

sit højre øre.

Det gjorde hun tit,

når hun skulle tænke.

„Værten er dum!“ udbrød hun.

„Men det kan også

være lige meget.

For mor siger,

jeg ikke må få en pony.“

„Jeg vil også give dig noget,“

sagde Uffe.

„Hvad ønsker du dig af mig?“

De var ud for Din butik“.

Nu gik de hen

til det store vindue.

Det var fyldt med lege-tøj.

Der var noget

til både voksne og børn.

Uffe pegede.

„Er der ikke noget,

du gerne vil have?“

Sara klemte sin næse flad

mod ruden.

„Jo!“ sagde hun.

„Jeg ønsker mig

den lille runde lup,

som ligger på hylden.“

Det gav et sæt i Uffe.

Han havde købt

sådan en lup til hende.

Men hun måtte ikke

vide det endnu.

„Er du tosset!“

udbrød han.

Det var for at narre.

„Den er alt for dyr!

Den koster 30 kroner.

Jeg har kun 20.“

Sara fandt på råd.

„Jeg har en tier hjemme.

Den kan du godt låne.

Jeg vil så gerne

have luppen.“

Uffe lod,

som om han ikke hørte det.

Sara blev ivrig:

„Vi kan opdage meget

med en lup.

Alting ser større ud

gennem den.“

Uffe sagde kun:

„Mmmmm!“

Sara blev ved:

„Vi kan nok også se,

hvad der står på vores mønt.“

De to børn fandt tit noget.

De havde også fundet en mønt.

Den var meget gammel.

Uffe lo stille og tænkte:

„Vent og se i morgen!“

De var nået hjem,

da Sara sagde:

„Det kunne være fedt

at spille fod-bold i dag.“

Hun og Uffe legede

alene sammen hver dag.

Der boede ellers mange børn

på vejen.

Men de fleste var meget yngre

end Uffe og Sara.

To drenge var ældre.

Sara gik ind til venstre.

Uffe gik op.

Sara kom ud igen.

Hun råbte:

„Jeg kommer om lidt!“

„Det gør jeg også!“

råbte Uffe,

som ikke var nået ind.

Sara så op.

„Tager du en bold med?

Min bold er nemlig flad.“

Uffe så ned.

„Ok!“

Dav! og Hej!

Sara åbnede døren

til „Salon Birte“.

Den lille salon lå

op ad deres køkken.

Saras mor var frisør.

Hun var ved at vaske hår

på en kunde.

„Dav, mor!

Jeg er ikke sulten.

Jeg har heller ikke

noget for.

Så jeg går ud.

Mig og Uffe leger henne

på den lille mark.“

Mor nåede lige at sige:

„Dav, Sara!“

Så var Sara — pist væk.

Hun kendte ikke sin far.

Han boede i USA

og var aldrig hjemme.

Men hun tænkte tit på ham.

„Hej, far!„ sagde Uffe,

da han kom ind.

Døren til stuen stod åben.

Far læste avis,

mens han hørte musik.

„Hej, Uffe!„ sagde han.

„Har du haft det godt?“

„Ja! Vi har set film,

og …“

Far afbrød ham:

„Jeg har smurt mad,

lækker mad.

Den står fremme

på det lille bord.“

„Jeg er ikke sulten,“

sagde Uffe. „Nu …“

Far afbrød ham igen:

„Der er en mad

med rør-æg og pur-løg.

Der er også en med pølse.“

„Uhm!„ udbrød Uffe.

Han så sig om.

„Hvor er min nye bold?

Den Den Den