Bo Skjoldborg

Melding om en kannibal

Lindhardt og Ringhof

Melding om en kannibal

Copyright © 1995, 2017 Bo Skjoldborg og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711724194

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmon

Solidt

i denne stilling

sidder du solidt

i fred for tiden

den vil være din ven og plager

med slik og alle muligheder

du bor i landet af guld

en dagsrejse fra det bedste

fra Gud

og egentlig optagelse

fra noget der holder inde

imellem rod og sæler

de skrammer

i kimingen i dit øje

I nat

i nat er jeg fuld nok

til at fryse til en tulipan

på bunden af havnen

og hinke på ét ben

på tagryggen, der hvor

tankerne forsøger sig

og i falset spytte huskefrø

i nat er jeg fuld nok

til at falde i havnen

efter svanefar, hans grånede

fjendskab minder om alt det

jeg aldrig kan huske

før jeg har grædt det

af mig igen

i nat skal jeg

endnu engang passe på

mig selv

lytte til lydene langs

kokonens glasvæg og

i drukkenskab

i min egenskab af levedygtig

plante mine fødder om

Dette sted

nej. der er

intet ved dette sted der

kan få mig til at

længes

end ikke tanken om

stearinlys i vinduerne

sitrende som

nelliker. frosne.

og mindet om

min arm pendulerende i

en streng lang og

udvendig

nej. der er

noget der hele tiden får

mig til at le. noget

der tager mig ved næsen og

snyder et hul. mine

kogleknogler rasler op

til dans

i dalen så jeg en rørstrømsk

zebra. jeg gik

nynnende. og

til aften trak jeg vod

i stuen efter rester af

en lugt. klarhed og

en nål. mine

læber vil det

ikke. slår døren på

vid gab og galer

haneflæberi

Café

caféen er i sig selv et øje

der afsøger gulvet

med loftets vifte

fuld

og med ryggen mod døren

så længe der er tændt er der flere

end i andet tilsyneladende

man ængstes af farven

på flasken

den som aldrig bliver sagt

eller rusket

glemt til det fastere

ikke videre halsbrækkende

Kareoke

vil næppe. venter der

andet end nok en

kareokebar. et stykke

genbrugsis. en

hånd knyttet om en samling

flade bær. vil

næppe. jeg kværker

den arm. dens

bladren i musikfyldte

persienner

vil næppe. før mig bort

fra alle sko. grå

og tilbagestående. fra

mikroskoper og dødelig

forgrening

jeg er blomstrende i

affaldsvand. vil

fryse mens jeg

driver

ligne vodløs

Stolen II

i denne stol har jeg ofte lyttet

lyttet til hankatte

jamrende efter deres elskede

herfra har jeg i tankerne

sendt balloner til himmels

og glemt tiden

efter den forlængst var gået

jeg har haft en mission

jeg aldrig har fundet

fordi den kun er en drøm

selvom det egentlig

slet ikke er den

snefnug er smeltet til salt

i mine memoirer:

at rutsche i en valnøddeskal

at fotografere sennepsmarker og

til lyden af drengehvin

i villaernes tagrender holde

sekundet fanget

i vejrtrækningen

det er en udmærket stol

konstrueret nøje efter

mine forfædres gulnede skitse

denne stol

Ansigt til ansigt

stillet ansigt til ansigt

med havet

dets blå og hvidtoppede

krappegang

mod bugtens emaljehuse

står jeg under

parasollens beskyttelse

over mig har skyerne opløst sig

et tyndlemmet læder

flyvende folkeslag vender

faren foden

under mig er rummet

med insekter rablende mod loftet

omsonst

og folk der trods mundhuggeri

aldrig mener meget

skriver postkort til en

jeg ikke kender men modvilligt

ligner til forveksling

solen betragter himmelvendt

et ørneøje

får mine kroge til at løbe

af salt og vand

så atter salt

Under himmel

under himmel

giver også jeg en hånd

mine tænders længde

mit liv er smult som vandet

i de små huller i landskabet

jeg er en konkylie

blandt andre

i og for sig er jeg

alene