Iben Danielsen

Birgitte Kaltoft

Pigekærester

Ni kvinder fortæller om deres liv og kærlighed

Lindhardt og Ringhof

Pigekærester: Ni kvinder fortæller om deres liv og kærlighed

Copyright © 2004, 2017 Birgitte Kaltoft, Iben Danielsen og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711734179

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

om pigekærester…

Her er en samling interviews med kvinder i alle aldre. Det eneste, de ni kvinder har til fælles, er, at de foretrækker pigekærester.

Vi er alle nysgerrige over for mennesker, der har taget nogle svære valg i deres liv:

Hvad er det, der gør, at nogle kvinders følelser rettes mod mennesker af samme køn?

Hvad er det, der gør, at de vælger anderledes?

Hvad er det for en styrke, der skal til for at bryde med de forventninger, som familie, venner og miljø har til en ung pige?

Hvornår dukker følelserne op? Hvornår kan den enkelte adskille almindelig teenageforvirring fra de ægte følelser?

Hvordan er det at leve i et samfund, komme på en arbejdsplads og være del af en familie, hvor alle andre som en selvfølge indgår i heteroseksuelle forhold?

Da vi stod for at skulle lave denne bog, havde vi ingen forudsætninger eller speciel viden om lesbiske kvinder. Derfor spurgte vi kvinder, der lever lesbisk, i vores egen bekendtskabskreds: ”Hvilke historier ville du gerne kunne have læst i en bog, da du var ung og blafrende usikker omkring din seksuelle identitet?” En 34-årig kvinde, der har levet lesbisk, siden hun var helt ung, gav dette svar, der blev til stor inspiration for vores valg af interviewpersoner:

- Hvad jeg manglede dengang, var rollemodeller. Stærke, selvstændige, velfungerende, intelligente og ikke mindst attraktive kvinder, som havde deres femininitet i behold. Jeg manglede også indfaldsvinkler til mulige livsformer, der i virkeligheden lagde sig tæt op ad den gængse livsstil for heteroseksuelle. I dag er det jo muligt at leve med børn og blive registreret. Det er heller ingen hindring for karriere, at man ikke lige er som de øvrige 90%. Man kan endda være kendt og åben om sin seksualitet. Alt lader sig ligesom gøre, og der er denne vifte af muligheder, det er vigtigt, at unge kvinder i dag bliver præsenteret for - vedvarende og vedholdende i alle mulige sammenhænge og medier.

Vi har i interviewene ønsket at beskrive hele liv, barndom, ungdom, uddannelse, fritid, kammerater og kærester og ikke mindst omgangskredsens og familiens reaktioner, for at få et billede af forskellige kvinder, der elsker kvinder.

I løbet af arbejdet med denne bog har vi som journalister fået lov til at høre og videregive ni kvinders dybt private historie. Vi har været overvældet af den styrke, der lå i de forskellige historier, og af den livsglæde, kærlighed og varme, de interviewede kvinder omfatter hele deres tilværelse med. De har kæmpet for deres lykke, og den er dyrebar.

I nogle af interviewene er der brugt andre navne, fordi kvinderne har valgt at beskytte deres privatliv. De interviewede kvinder har sagt ja til at deltage ud fra et ønske om at bidrage med oplysning om det at leve lesbisk til alle, der måtte være interesserede. Men først og fremmest har de ønsket at give deres erfaringer videre til unge kvinder, der er forvirrede med hensyn til deres seksualitet og har brug for at spejle de svære følelser i andres erfaringer.

Tak for jeres historier - tak for hjælpen!

Iben Danielsen og Birgitte Lolck

De siger sikkert, at det vidste de da godt …

- En pige, der er til piger, skal nok igennem nogle store op- og nedture, og jeg tror, at det er vigtigt, at man får talt med nogen, der har det på samme måde, siger Katrine. Hun har fortalt sine venner og veninder, at hun er lesbisk, men hendes forældre ved det ikke endnu.

- Hver gang jeg taler med mine forældre, har jeg meget lyst til at fortælle dem, at jeg er til piger. Men så tør jeg aldrig alligevel. Jeg ved ikke, hvad jeg er bange for. For et eller andet sted vil jeg jo ikke blive forbavset, hvis de siger: ”Jamen, det ved vi da godt!”

Katrine er 21 år og lige flyttet til Århus, hvor hun er begyndt at læse engelsk på universitetet. Hun fortalte ret hurtigt sine nye medstuderende, at hun er til piger - så var det på plads. Katrine har kun mødt positiv interesse fra de andre studerende, og hun er selv lidt overrasket over, at miljøet på universitetet er så åbent og rart at være i.

Selvom Katrine lige er flyttet hjemmefra, har hun før prøvet at bo andre steder end hjemme: Først et år på efterskole i 10. klasse og så efter studentereksamen et år, hvor hun arbejdede i England. Ellers har hun altid boet i det samme hus i en lille by sammen med sine forældre og sin lillebror.

Jeg var nok tidligt fysisk udviklet. Jeg havde langt lyst hår, og drengene syntes, at jeg så godt ud. Jeg syntes, det var sjovt, at drengene kunne lide mig, og jeg var ”kærester” med en masse af dem.

- Vi er en rigtig stabil lille kernefamilie, hvor der aldrig har været nogen problemer. Vi taler ikke så åbent og fortroligt med hinanden, men vi har altid haft det godt og lavet dejlige ting sammen. For eksempel plejer vi alle fire at rejse på ferie sammen to gange om året. Vi er i det hele taget meget sammen i vores familie - også med mine bedsteforældre, mine forældres søskende og alle kusinerne og fætrene.

- Min lillebror er den temperamentsfulde i familien. Han kunne blive utroligt hidsig, da han var lille. Jeg har nok altid været den ”gode storesøster”, der har bøjet af mange gange, når min lillebror har været ”for meget”. Begge mine forældre har fuldtidsarbejde, og jeg har altid hjulpet til derhjemme. Jeg er nok altid blevet meget beskyttet og fik sent lov til ting, som de andre børn måtte. Jeg måtte ikke gå over den store vej, da de andre måtte. Jeg måtte ikke drikke alkohol, da de andre begyndte. Sådan nogle ting.

- Jeg var meget glad for min skole og har altid været fagligt dygtig. Men jeg var meget genert i de mindre klasser. Først i 7.-8. klasse fik jeg selvtillid: Jeg vidste, at jeg kunne mine ting, og jeg havde altid lavet mine lektier. I min fritid spillede jeg blokfløjte i musikskolen, var spejder og dyrkede sport på et ret højt plan. Jeg var nok tidligt fysisk udviklet. Jeg havde langt lyst hår, og drengene syntes, at jeg så godt ud. Jeg syntes, det var sjovt, at drengene kunne lide mig, og jeg var ”kærester” med en masse af dem.

Der er mange, der prøver pigekærlighed af, selvom de er overbeviste heteroseksuelle. De vil bare gerne prøve at være sammen med en pige. På efterskolen var der en meget åben mentalitet.”

- I 9. klasse havde jeg en veninde, hvor det var det dér helt vildt tætte forhold: Hun var min bedste veninde i hele verden. Engang, hvor vi var meget fulde, prøvede hun at kysse mig, og det syntes jeg bare var mærkeligt - det var ikke særlig rart.

-I 8. og 9. klasse var jeg sammen med en masse fyre, som jeg kyssede med til fester og på diskoteket. Jeg var kærester med mange, men det varede kun tre ugers tid med hver. Lige pludselig var det ikke så fedt alligevel. Jeg havde to lidt længere forhold, og nu ved jeg ikke, hvad jeg havde bildt mig selv ind, men dengang var jeg helt overbevist om, at jeg var meget forelsket i dem. Det var i begge forhold drengene, der slog op, og jeg var ”knust” bagefter.

- Da jeg var 16 år, kom jeg på efterskole, og det gav mig en stor frihed. Jeg var kommet til et nyt sted, hvor jeg ikke på forhånd var sat i en bestemt bås. Jeg var ikke den ”pæne storesøster” på efterskolen. Jeg kunne være, som jeg ville, og selv vælge min rolle.

- Vi levede i meget nære forhold på skolen. Jeg havde en veninde, Trine, og vi rørte hele tiden ved hinanden, og vi prøvede også at kysse hinanden. Der er mange, der prøver pigekærlighed af, selvom de er overbeviste heteroseksuelle. De vil bare gerne prøve at være sammen med en pige. På efterskolen var der en meget åben mentalitet. I den lille by, hvor jeg kommer fra, ville de andre bare opfatte en som ”lebbe og klam”, hvis de så, at man var tæt på en pige.

- Jeg syntes, det var fedt på efterskolen. Der var mange piger, der prøvede at være sammen med andre piger. Måske bare en eller to gange - så vidste de måske, at de altså ikke var til piger. Men alle, både piger og drenge, var fysisk tætte med kys og kram. Senere begyndte jeg at komme lidt fast sammen med en pige, der hed Lærke, men hun var også sammen med andre fyre og piger. Jeg var totalt forelsket, besat og sindssyg - det var faktisk vildt skræmmende. Hun havde været sammen med piger før mig, men for mig var det første gang. Hun ville ikke have, at omverdenen skulle vide, at hun var sammen med en pige. Jeg havde aldrig før oplevet at være så glad og lykkelig - og samtidig så ked af det. Det røg op og ned. Jeg var så glad for hende og havde bare lyst til at vise min forelskelse til hele verden. Samtidig sårede hun mig dybt, for hun behandlede mig faktisk ikke særlig godt. Hun var den første pige, jeg var rigtigt sammen med seksuelt.

Jeg skulle opføre mig ordentligt og være en pæn pige. Nogle gange føler jeg, at jeg skal leve op til forventninger, mine forældre nok aldrig har haft. Måske er det bare min egen forestilling.

- Vi levede ét liv på efterskolen og et helt andet, når vi var hjemme. De to liv lappede ind over hinanden, for Lærke var tit med mig hjemme, og jeg var hos hende i weekenderne. Hendes mor vidste godt, at vi var sammen, men mine forældre regnede bare med, at hun var en rigtig god veninde. Engang, hvor vi var hjemme hos mig og var gået os en tur, havde min lillebror set os kysse. Han sagde, at han ville sige det til mine forældre, men de har aldrig spurgt om det eller talt om det.

- Når jeg var hjemme, følte jeg stadig, at jeg skulle leve op til mine forældres forventning om at være en god storesøster og en god datter. Jeg skulle opføre mig ordentligt og være en pæn pige. Nogle gange føler jeg, at jeg skal leve op til forventninger, mine forældre nok aldrig har haft. Måske er det bare min egen forestilling. Jeg har en forventning om, at mine forældre vil se ned på mig, hvis jeg gør en fejl. Jeg kan slet ikke klare, hvis de skulle blive skuffede over mig eller sure på mig.

- Specielt min far har nok været lidt gammeldags i opdragelsen - bare vi sad med en albue på bordet, var det helt galt. Jeg har aldrig skændtes med mine forældre. Hvis jeg blev vred på dem, gik jeg bare ind på mit værelse. Så kunne jeg komme ud igen en halv time efter, og så snakkede vi ikke mere om det. Vi har aldrig talt om følelsesmæssige ting.

- På efterskolen følte jeg ikke noget pres af forventninger til mig. Jeg kunne selv finde ud af, hvem jeg var, og hvad jeg gerne ville. Det var et godt stykke inde i skoleåret, at jeg begyndte at være sammen med Lærke, og det gik frem og tilbage: Så ville hun gerne være kærester, så ville hun ikke … Hun ville have, at det skulle være hemmeligt, og jeg sagde det til alle mulige.

- Da efterskolen sluttede, rejste vi hjem igen, men Lærke og jeg boede ikke så langt fra hinanden. Efter sommerferien startede vi begge to på gymnasiet i hver sin by, men vi var stadig sammen så godt som hver dag efter skolen. Så skete der det, at hun blev mere og mere forelsket i mig, mens jeg blev mindre og mindre forelsket. I efteråret fortalte jeg hende, at jeg ikke var vild med hende mere, men da var hun blevet helt vild med mig. Sådan som jeg havde haft det med hende i starten. Hun tudede i timevis. Bagefter mødtes vi ikke så tit, men vi besøgte stadig hinanden indimellem i et par måneder, før det stoppede helt. Jeg har ikke set hende siden, og jeg aner ikke, hvor hun er henne i verden nu.

- På det tidspunkt havde jeg ingen overvejelser om, at jeg måske var lesbisk. Jeg var kun vild med Lærke, og jeg kunne jo samtidig også tænde på drenge. På gymnasiet var der en enormt sød dreng, der blev helt vildt forelsket i mig. Jeg var sammen med ham indimellem til festerne, men jeg turde ikke fortælle ham, at jeg ikke var rigtigt forelsket i ham. Jeg var bange for at såre ham. Til sidst sendte han mig et brev: Enten skulle vi være kærester eller også ingenting - så skulle vi ikke være sammen til festerne. Så tog jeg mig sammen og fortalte ham det hele, og det viste sig, at han blev så glad, da jeg havde forklaret ham, hvordan tingene hang sammen, for så kunne han pludselig forstå, hvad der var sket mellem os. I dag er han en af mine bedste venner.

“Hver gang jeg har været åben over for nogen, har jeg oplevet, at vi har fÅet et meget bedre forhold bagefter.

- Jeg var glad for at gå i gymnasiet, men samtidig var det en tid, hvor jeg var så snotforvirret over min seksualitet. Det kørte rundt i hovedet på mig: ”Hvad er jeg for en – og hvad skal der blive af mig?”

- Jeg var forelsket i en af de ældre piger, men kun på afstand. Samtidig var jeg stadig også til drenge. Jeg tror, at jeg søgte over til drengene, fordi det var det nemmeste. Jeg havde lyst til at have en kæreste, og det var nemmere at rette den lyst mod drenge. Jeg var så meget i tvivl, om jeg bedst kunne lide piger eller drenge – eller om jeg var til begge dele. Jeg ville allerhelst i hele verden være sikker på det ene: ”Hvad er jeg til?” En tid troede jeg, at jeg var biseksuel, og det kunne jo være fint nok: Så ville der være flere at vælge imellem. Men jeg følte, at jeg måtte være helt sikker på, præcis hvad jeg var for én.

- Da jeg gik i 2. g, fik jeg en rigtig god veninde, Anne, og da vi havde været venner et par måneder, fortalte jeg det hele til hende og en anden god veninde. En dag syntes jeg, at jeg skulle sige det, for man kan ikke være så tætte venner uden at kunne dele sådan noget. Jeg fortalte om min forelskelse i Lærke og om, at jeg ikke rigtigt vidste, hvad jeg var. De var interesserede og syntes, at det var spændende.

- Hver gang jeg har været åben over for nogen, har jeg oplevet, at vi har fået et meget bedre forhold bagefter. Jeg har her for ikke så længe siden fortalt en af mine onkler om det. Han er ret ung og har små børn, og vi har altid haft det sjovt sammen, fordi han er sådan en, der altid er fest omkring. Vi har aldrig været åbne og fortrolige, måske også fordi han ikke vidste alt det her med mig. Men ved en familiefest havde jeg fået noget at drikke og fortalte det hele til ham. Han syntes, det var fedt, at jeg fortalte ham det, og lige siden har vi tit været sammen og har det rigtig godt: Nu ved vi alt om hinanden, og jeg kommer meget hos ham og hans familie.

- I 3. g fik jeg det på et tidspunkt sådan, at NU gad jeg altså ikke at tænke på det mere! Det kørte rundt i hovedet på mig, og jeg kunne ikke koncentrere mig om lektierne og om at forberede mig på eksamen. ”Så er det bare ærgerligt - så har jeg bare ingen kæreste!” Det bestemte jeg mig for. Det meste af tiden i gymnasiet havde jeg helt vildt gerne villet have en kæreste, men jeg vidste ikke, om det skulle være en pige eller en dreng, eller hvordan jeg i det hele taget skulle få fat i den person. Jeg holdt op med at prøve at finde svaret og koncentrerede mig om at tage eksamen og have det sjovt sammen med mine venner i den sidste tid på gymnasiet.

Det meste af tiden i gymnasiet havde jeg helt vildt gerne villet have en kæreste, men jeg vidste ikke, om det skulle være en pige eller en dreng, eller hvordan jeg i det hele taget skulle fÅ fat i den person.

- Jeg har aldrig haft noget pubertetsoprør. Jeg har holdt tingene inde i mig selv og ikke sagt noget, når jeg for eksempel blev irriteret på min far, fordi han hele tiden rettede på mig. Så trak jeg mig væk fra dem og sad på mit værelse og så fjernsyn. Jeg har aldrig været vred på min mor. Generelt er jeg nok et meget konfliktsky menneske. Jeg har aldrig rigtig skændtes med nogen. Jeg bøjer af: ”Du får ret, og jeg får fred.” Jeg kan godt tage det op med mine rigtigt tætte venner og få snakket om det, hvis der har været noget. Jeg er også blevet mere moden og selvstændig, efter jeg kom hjem fra England. Nu kan jeg også melde lidt tilbage på tingene til mine forældre, men kun på et mindre plan. Når min far retter på mig, hvis jeg sidder med albuerne på bordet, for eksempel. Så kan jeg godt sige: ”Så tag dig da sammen - nu er det altså for sent med alt det opdragelse!”

- Jeg tog til England sidste efterår efter studentereksamen for at bo og arbejde i London i et år. 14 dage efter jeg var kommet, mødte jeg en dansk pige, Mette, på gaden. Hun kendte en anden dansk pige, Louise, og det blev sådan, at vi tre var sammen hele tiden. Jeg blev helt vild med Louise - jeg blev meget, meget forelsket i hende. Vi holdt i hånden og ”sov i ske”, det var ligesom at have fundet sin egen tvilling. Det var fascinerende - vi gjorde det samme, tænkte det samme og sagde nogle gange det samme i kor. Jeg var forelsket og begyndte at tro, at det var gengældt.

- Da vi havde kendt hinanden i en måned, fortalte jeg hende det. Jeg kunne ikke holde det ud mere og skulle bare have det sagt til hende. Louise sagde, at det var o.k., men hun var altså ikke forelsket i mig. Hun var glad for, at jeg sagde det. Hun havde mange venner, der var homoseksuelle. Det var hårdt at få at vide, at hun ikke var forelsket i mig. Jeg var ked af det og lukkede mig sammen om det. Bagefter kunne vi stadig holde om hinanden, men senere fortalte Mette mig, at Louise var blevet lidt bange for mig og ikke rigtigt vidste, hvad hun skulle gøre, når vi var sammen. Jeg kunne godt mærke, at hun holdt mere fysisk afstand: Vi kunne ikke holde i hånden mere, og vi kunne ikke sove sammen mere.

“Det var fuldstændigt ligesom at se mig selv, som jeg havde haft det, da jeg var 16 år og ulykkeligt forelsket: Det med bare at være så fascineret og optaget af en person og ikke kunne koncentrere sig om noget som helst. At vide, at det aldrig bliver til noget, fordi hun ikke er til ens eget køn.

- Jeg fik tænkt en hel masse, da jeg var hjemme i juleferien. Jeg savnede Louise til døden og var helt vildt optaget af, at jeg skulle tilbage og være sammen med hende. Sådan har jeg det lidt med at køre mig selv helt op i en eller anden illusion. Da jeg kom tilbage, var det slet ikke som før. Louise havde det ikke let psykisk, og hun trak sig væk fra mig og lukkede af. Det viste sig, at hun var blevet vildt ulykkeligt forelsket i sin mandlige lærer på sprogskolen, og jeg var rigtig ked af det. Jeg skulle både være veninden, der prøvede at trøste hende, og samtidig var jeg meget jaloux. Efterhånden gik det langsomt fremad med os, og vi blev bedre veninder igen. Til sidst var jeg slet ikke forelsket mere, vi var blot gode veninder.

- Der var en tysk pige på sprogskolen, der åbent og tydeligt var lesbisk. Hun sagde det lige fra starten, og det var ret cool, syntes jeg. Vi var sammen én gang, men det var bare for sjov for hende. Så var der en engelsk pige på mit volleyball-hold, Sue, som jeg havde kigget på længe. Hun var så dejlig og sød, og så tog jeg mig sammen og inviterede hende ud at spise og i biografen. På det tidspunkt havde jeg lige været hjemme i påskeferien, hvor jeg havde forelsket mig i en pige, Sofie, som kun var 16 år på det tidspunkt. Hun var vildt ulykkeligt forelsket i min veninde Anne, der slet ikke er til piger, og Anne havde foreslået, at hun skulle tale med mig om det.

- Det var fuldstændig ligesom at se mig selv, som jeg havde haft det, da jeg var 16 år og ulykkeligt forelsket: Det med bare at være så fascineret og optaget af en person og ikke kunne koncentrere sig om noget som helst. At vide, at det aldrig bliver til noget, fordi hun ikke er til ens eget køn. Vi talte om det og havde det også sjovt og spillede musik. Jeg boede på det nærmeste hos Sofie hele den påske, og en aften kom vi så til at være sammen. Hun var meget forvirret og syntes, at det, der skete, var ret vildt. Jeg syntes bare, at hun var skøn og dejlig. Vi havde meget til fælles, og de dage, vi havde sammen, havde vi det bare helt vildt lækkert. Jeg var knust, da jeg skulle vende tilbage til England. Jeg ville så gerne have nået at lære Sofie rigtigt at kende.

- Jeg havde fortalt Sue, at jeg var blevet forelsket i én derhjemme, og da vi sad og spiste, ville hun høre, hvordan det gik med fyren hjemme i Danmark. Jeg fortalte hende, at det altså ikke var en fyr, og jeg var lidt bange for, hvordan hun ville reagere, for englændere har en helt anden mentalitet end danskere. Men hun var bare positiv og ville gerne have, at jeg fortalte noget mere. ”Hvad med dig, så?” spurgte jeg, og hun sagde, at hun var jo vild med Peter - det vidste alle da! Så sagde jeg ikke noget om, hvorfor jeg havde inviteret hende ud, og resten af den tid, jeg var i England, var Sue, Peter og jeg sammen det meste af tiden, og vi blev rigtig gode venner.

- Den lange afstand betød, at jeg kunne bygge den helt store illusion op omkring Sofie. Hun blev den eneste ene. Jeg talte meget i telefon med min veninde Anne, og hun prøvede at få mig ned på jorden igen. Men Sofie og jeg havde jo også kontakt, og vi kørte hinanden op: Vi savnede hinanden, elskede hinanden og var sikre på, at alt ville blive godt, når jeg kom hjem til hende igen. Da jeg kom hjem og så Sofie igen, var jeg helt vild med hende lige med det samme. Men hun var lige kommet hjem fra en lang rejse den sommer, og hun var mere tilbageholdende. Hun havde brug for at finde sig selv igen. Men jeg kørte bare på, det skulle være lige nu og her, at jeg skulle lære hende at kende. Jeg tror, at hun blev lidt skræmt. Hun havde brug for at være lidt alene, og det gik meget hurtigere, end hun kunne nå at følge med. Hele august måned lavede jeg ikke noget andet end at savne hende, drikke kaffe og ryge cigaretter. Så en aften, hvor Sofie og jeg og Anne var sammen og havde fået lidt at drikke, fik vi snakket. Sofie var usikker, hun havde ikke været sammen med piger før. Hun så op til både Anne og mig, og hun følte, at hun skulle leve op til så meget. Hun troede, at jeg havde en masse forventninger om, at nu skulle vi være faste kærester. Vi havde aldrig før talt åbent og direkte om vores forhold, og bagefter gik det bedre. Men Sofie var også stadig lidt forelsket i Anne, og det blev jeg vildt jaloux over. Det var mærkeligt - at være jaloux på sin bedste veninde. Det har taget mig lang tid at komme mig så nogenlunde over Sofie. Først nu er det er ved at gå lidt over.

Den aften var jeg sammen med en fyr, og så kom det til mig som en klar vished: ”Det her vil jeg aldrig nogensinde mere!”

- Jeg har endelig fået en hel sikker vished for, at jeg kun er til piger. Det gik faktisk op for mig en februaraften i England - meget brat. Jeg havde jo hele tiden kysset med fyre på diskoteker og til fester. Jeg havde ikke følt noget særligt, men med de sidste fire-fem fyre var det ikke engang behageligt. Den aften var jeg sammen med en fyr, og så kom det til mig som en klar vished: ”Det her vil jeg aldrig nogensinde mere!” Jeg har altid været dårlig til at sige nej, men efter den oplevelse har jeg sagt nej til fyre, fordi jeg simpelthen ikke har lyst. Jeg gider det ikke mere. Jeg kan ikke forestille mig, at jeg nogensinde får lyst til at være sammen med en mand igen.

- Selvfølgelig vil jeg gerne have, at mine forældre ved, at jeg er til piger, og at vi kan tale med hinanden om det. Men vi har aldrig talt om fortrolige ting, og så er det svært at få det sagt. Det er nok ikke så let for forældre at få sådan noget at vide om deres barn, og jeg er bange for, at de vil blive skuffede over mig.

Jeg forestiller mig jo ikke, at de vil slå hånden af mig, og jeg kan nemt forestille mig, at de siger: ”Det ved vi da godt.” Det kan godt være, at det er sådan noget, forældre kan mÆrke.

- I lang tid har jeg tænkt, at grunden til, at jeg ikke ville sige det til mine forældre endnu, var, at jeg ikke var 100 procent sikker på mig selv. Nu er jeg sikker på mig selv, men nu har jeg det sådan, at jeg ikke gider sige det bare for at sige det. Jeg ved, at når jeg får en fast kæreste, så er jeg nødt til at sige det. Jeg forestiller mig jo ikke, at de vil slå hånden af mig, og jeg kan nemt forestille mig, at de siger:

”Det ved vi da godt.” Det kan godt være, at det er sådan noget, forældre kan mærke, og så har jeg jo heller ikke haft en kæreste i fire-fem år. Men jeg kan også forestille mig, at de overhovedet ikke har tænkt den tanke. Jeg tror jo ikke, at de vil sige, at nu vil de aldrig se mig mere – men et eller andet sted er jeg alligevel nervøs for det. Måske vil de sige: ”Er du nu sikker på det? Prøv nu at tænke dig om. Det er nok bare en fase, du skal igennem.” Og så vil jeg blive irriteret, fordi jeg er 100 procent sikker på mig selv, og så vil jeg føle, at de prøver at lave om på mig.

- En pige, der er til piger, skal nok igennem nogle store op- og nedture, og jeg tror, at det er vigtigt, at man får talt med nogen, der har det på samme måde. Jeg har selv følt mig underlig og været skræmt over at have følelser, der ikke er normale i forhold til det, jeg er opdraget til. Der kan være problemer i alle kæresteforhold, men pigekæresters forhold er endnu sværere, fordi man også skal kæmpe mod andres fordomme omkring forholdet og selv overvinde sine egne fordomme.

Jeg har følt mig underlig og skræmt over at have følelser, der ikke er normale i forhold til det, jeg er opdraget til. Der kan være problemer i alle kæresteforhold, men pigekæresters forhold er endnu sværere, fordi man også skal kæmpe mod andres fordomme.

- Min fremtidsdrøm er at bo sammen med en sød pige, som jeg er helt vild med. Jeg vil i hvert fald ikke have nogen børn. Det er ikke, fordi jeg synes, at børn skal have en far, men jeg har bare ikke lyst til at få dem. Hvis jeg endelig skal have børn, skal det ikke være mig, der er gravid. Jeg vil gerne blive boende i Århus, og jeg vil gerne arbejde med sprog og bevare min tilknytning til England.

Et par måneder efter at dette interview var lavet, mødte Katrine en kæreste, og kort tid efter fortalte hun sine forældre, at hun havde fået en kæreste, og at det var en pige. Katrines forældre reagerede lige så positivt, som hun havde håbet på og inderst inde regnet med. De blev faktisk glade for, at hun fortalte dem om det.

Piger der forelsker sig i piger

Mænd, der forelsker sig i kvinder, og kvinder, der forelsker sig i mænd, kaldes for ”heteroseksuelle” - de forelsker sig i en af det modsatte køn.

Mænd og kvinder, som forelsker sig i en af deres eget køn, kaldes ”homoseksuelle”. En homoseksuel mand kaldes en bøsse, mens kvinder, som forelsker sig i kvinder, kaldes for lesbiske. Ordet kommer af Lesbos, der er en ø i det græske øhav. Her boede der en kvindelig digter, Sappho, som skrev digte, der priste andre kvinders skønhed.

Der er også mænd og kvinder, der både forelsker sig i nogle af deres eget køn og nogle af det modsatte køn. De kaldes biseksuelle og kan have seksuelle kærlighedsforhold til både mænd og kvinder.

En pige kan godt forelske sig i en pige, uden at hun derfor nødvendigvis kan sige: ”Nå, så er jeg altså lesbisk.” Det kan være, at hun er biseksuel, og der kan også være tale om en følelse af stærk tiltrækning til lige netop denne ene person.

I dag prøver mange piger at kysse og være seksuelt sammen med andre piger bare for at prøve det af. Det har ikke noget at gøre med at være lesbisk: Disse piger eksperimenterer blot med deres seksuelle følelser og oplevelser.

En lesbisk pige forelsker sig i piger - og det kan være en masse forskellige, ligesom en heteroseksuel pige kan forelske sig i mange forskellige drenge og mænd. En lesbisk pige føler slet ingen seksuel tiltrækning til mænd.

Fik kontakt og bekræftelse ved at chatte

Malene var følelsesmæssigt forvirret efter en omtumlet barndom. Hun var ikke tiltrukket af drenge og usikker på sine følelser over for piger. Da hun satte sig ved computeren for at chatte på et internationalt chatrum, begyndte tingene at falde på plads. Nu er hun kæreste med Erika fra Litauen.

Her er Malene. 20 år. Eftertænksom og på vej. En spinkel pige med store planer for sig selv og for sin kæreste, den jævnaldrende Erika fra Litauen.

Bag hende ligger et kaos af en barndom. Der var tidligt opbrud i familien. Hendes tre år ældre søster rejste med faren, og Malene blev hos moren. Da de to var blevet alene, stod det helt klart, at moren var psykisk syg, og Malene måtte klare sig selv. Hun var 11 år, da hun kom i plejefamilie, og årene efter flyttede hun frem og tilbage mellem moren, plejefamilien og bedstemoren. Hendes skolegang var lige så sporadisk og skiftende, som hendes hverdag var. - Hos plejefamilien, hvor der var andre børn, og alle havde deres hverdag at passe, oplevede jeg for første gang, hvordan en mere eller mindre normal familie fungerer. Det var en god tid, og det betød meget for mig. Fra tid til anden havde jeg boet hos min farmor, men ellers havde jeg klaret mig selv. Jeg gik ikke særlig meget i skole, og jeg kan ikke huske, at jeg har haft nær kontakt med nogen andre børn eller voksne, da jeg var barn.

Jeg var ikke forelsket i ham. Jeg var ikke engang tiltrukket af ham. Men det fandt jeg egentlig først ud af bagefter. Jeg kom sammen med ham, fordi det var sådan, alle de andre gjorde, og det skulle jeg vel også.

De seneste år har Malene boet på ungdomspension sammen med andre unge og med voksne kontaktpersoner.

Som 14-årig begyndte Malene som andre teenagere at tumle med nogle tanker om sin identitet, men de ville ikke rigtig på plads i hovedet. Blandt de andre unge, hun havde kontakt med, var der en pige, som var homoseksuel. Det var helt naturligt, og det var ikke noget, de snakkede om eller kommenterede. Sådan var hun bare, og det var Malene nok også, tænkte hun selv.

Alligevel blev Malenes første kæreste en dreng. Da var hun 16 år, og de kom sammen i otte måneder.

- Jeg var ikke forelsket i ham. Jeg var ikke engang tiltrukket af ham. Men det fandt jeg egentlig først ud af bagefter. Jeg kom sammen med ham, fordi det var sådan, alle de andre gjorde, og det skulle jeg vel også.

Malene var første gang forelsket i en pige, hun gik i klasse med. Malene fandt hende meget interessant, hun var fascineret af hende. Og det blev ved det.

- Jeg var ikke alene. Alle var vilde med den pige. Hun var den populære i klassen, og nogle gange er det svært at vide, om det er forelskelse eller fascination. I hvert fald havde jeg nogle følelser for hende, som ikke lignede det, jeg havde følt før.

Så var der en veninde, jeg havde, og hende blev jeg lidt lun på. Det var noget kludder, for det var ikke fair mod hendes kæreste. Jeg var lidt småforelsket, og en gang imellem så kyssede jeg lidt på hende. Men hun var også en god veninde, så efter en periode prøvede jeg at holde mig fra hende. Jeg snakkede ikke med hende, for så var jeg sikker på, at det rimelig hurtigt ville gå over. Det virkede da også. Så jeg tog en beslutning om at holde mig ude af kærlighedslivet et godt stykke tid. Det gav for mange problemer, mente jeg. Jeg var ikke klar.

Så begyndte jeg at sætte mig ved computeren. Det var dér, det hele begyndte

- Min erfaring var naturligvis begrænset, men jeg kendte en dreng, som var bøsse, og han fortalte lidt om det, om hvordan det foregik på mødestederne og cafeerne. Han ville gerne tage mig med, så jeg kunne møde nogle søde piger. Men jeg følte, at det var for rodet og uklart for mig. Jeg forsøgte at vende min energi mod noget andet og holde alt det med følelser væk.

Efter en kort tid på et H-kursus droppede Malene ud af studierne. Det var svært at koncentrere sig og finde ud af, hvad hun skulle dér. Så det blev til nogle måneder hjemme på ungdomspensionen. Der var masser af tid til at tænke.

www.shoe.org

Malene havde fundet adressen i et ungdomsblad.