Samuel Pepys

Pepys dagbog - Bind 1

1633-1703

Sekretær 1 Admiralitetet under karl II og Jacob II af England

Uddrag og Oversættelse efter Mynors Bright’s Dechifrering af Originalmanuskriptet i Magdalen College, Cambridge, ved Johanne Kastor Hansen

Femte Udgave

Lindhardt og Ringhof

Pepys dagbog - Bind 1
er oversat fra engelsk af Johanne Kastor Hansen efter

Mynors Bright’s Dechifrering

Copyright © 1959, 2019 Samuel Pepys og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711740378

1. e-bogsudgave, 2019

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Forord til Første udgave

Naar Samuel Pepys’ Dagbog i Uddrag forelægges danske Læsere, vil det ikke være af Vejen at forudskikke den Bemærkning, at skulde den ikke gøre Indtryk af at være skreven udelukkende til Forfatterens egen Læsning, vil det være Oversættelsens Skyld. Den er fuld af historisk og kulturhistorisk interessante Ting og har kunnet taale den nøjeste Undersøgelse angaaende Paalidelighed, men der er mange andre udmærkede Dagbøger fra samme bevægede Periode, saa det er ikke af den Grund, at Pepys i sit Hjemland er uhyre populær, i visse Kredse ligefrem dyrket. Grunden er at søge i den forbløffende Sandhedstrang, hvormed han klarlægger sit daglige Livs mindste Detailler og sine inderste Tanker. Andre, der har ført en saa intim Dagbog, har sikkert sørget for at faa den tilintetgjort før Døden. Hvorfor Pepys ikke har gjort det, er aldeles ubegribeligt, og man kan kun gætte sig til Motiverne. Maaske har han været noget øm over den skønne Indbinding — han elskede sine Bøger — saa han ikke har nænnet at tilintetgøre de seks Bind stenografiske Optegnelser før i sit Livs sidste Timer, og saa har Sygdom forhindret det. Dødens Nærhed har muligvis ogsaa ladet ham tænke, at er man død, saa er man død, og saa maa Menneskene mene, hvad de vil, om de ellers kan hitte ud af, hvad man har skrevet. Han var en øvet Stenograf og havde til eget Brug omarbejdet det den Gang brugelige System; følgelig var det meget vanskeligt at dechifrere Manuskriptet, da det blev opdaget hundrede Aar efter Pepys’ Død. Det tog tre Aar.

Han er begyndt paa den, ganske som saa mange andre, for blot at fæstne Oplevelserne, og han omtaler dem ret frit. Men eftersom Tiden gaar, er det, som om Bogen tager Magten fra ham, og dækket af de sære Skrifttegn nedskriver han Rub og Stub, letter sit Hjerte for de Ærgrelser, han har haft Dagen lang, de Fornøjelser, han har, baade dem, han kan være bekendt, og dem, han ikke kan være bekendt... Det gælder om at faa alting med, saa den gamle Samuel Pepys ud i Fremtiden derigennem kan genopleve den unge Samuel Pepys’ farverige Ungdomsliv, naar Alderen har sat Bom for yderligere Oplevelser og udvisket Erindringen. Etiske Forestillinger, Fantasiflugt, religiøse Rørelser eller sligt er der intet af; det er en jordbunden, praktisk, virksom og livsglad ung Mands glitrende livlige Optegnelser, saa hastigt skrevet, at man har Lov til at antage, at han har talt omtrent saaledes. Det falder ham ikke ind at ordne Sætninger, langt mindre skrive om eller rette. Af og til er en Sætning slet ikke færdig. Det hænder ogsaa, at han omtaler den samme Ting to Gange paa samme Dag, fordi han har glemt, at han allerede én Gang har indført den. Sammenlignes hans øvrige skriftlige Arbejder med Dagbogen, ses det klart, at han meget vel kunde skrive lige saa elegant og afrundet som de fleste af hans Samtidige, og det vil sige noget. Navnlig Brevskrivningen var paa hans Tid udviklet til en Kunst. Men naar han skriver til sig selv saa at sige, behøver han ikke at file paa Stilen.

Der er Kludder i Kalenderen paa hans Tid. Nytaar var første April, og derfor har en senere Tid maattet sætte to Aarstal ved Aarets tre første Maaneder.

De fleste Steder i Londons Omegn, der omtales, har endnu de samme Navne og vil kunne findes paa Kortet.

I 1825 udkom Dagbogen for første Gang, men kun i meget forkortet Form. Det kunde blandt andet skyldes, at Udgiveren, Lord Braybrooke, har ment at ville respektere Forfatterens uforbeholdne Udleveren sig selv — og vist er det, at Bogen skulde aldrig have været læst af noget andet Menneske end Samuel Pepys selv.

December 1923.

J. K. H.

Forord til Anden udgave

Siden Pepys’ Dagbog først blev kendt — i 1825 — og indtil den nogenlunde fuldstændige Dechifrering blev udgivet, gik der paa det nærmeste hundrede Aar, og i næsten hele denne Tid havde man beundret Bogen for dens Livlighed og historiske Sandfærdighed og citeret den i det uendelige, men Pepys selv blev regnet for at være en ganske vist opvakt, men rent ud sagt noget pjattet Herre fra Baroktiden. Selve det rige Indhold af den enestaaende Dagbog fik de fleste til at overse, hvilken tour de force den gennemførte, metodiske Udholdenhed var, som Pepys havde udvist ved hver eneste Dag i næsten ti Aar at skrive Side op og Side ned om alt, hvad han oplevede, samtidig med, at han overkom mere end een Mands Arbejde i Flaadeadministrationen.

Ved Læsningen af Dagbogen var der imidlertid mange, som var kommen til at holde af og interessere sig for denne »lille Sekretær«, og det førte til et omhyggeligt Studium af hans Liv og Skrifter og Samlinger. Og saa kom der et fuldstændigt Omslag i Bedømmelsen af Manden.

Rigdommene i hans Bibliotek er langt fra udforskede, men det man nu kender bliver sammenholdt med Statspapirer og Korrespondance fra Samtiden, og derved fremstaar Pepys som en saa blændende dygtig Embedsmand, at England rimeligvis hverken før eller siden har kendt hans Lige.

Han bragte Økonomi og Organisation ind i en demoraliseret Etat, og alle vidste det. Han skabte ikke alene Grundvolden for Englands mægtige Flaade, men fik Gang paa Gang skabt Fornyelser og Forøgelser, der i sig selv var imponerende, og saa var næsten alt og alle, som han havde med at gøre, baade Kontoret, Leverandørerne og Skibsbyggerne, sløje og bestikkelige, Officererne enten slet ikke uddannede, eller ogsaa var de Ryttergeneraler, som Prins Rupert, og almindelige Generaler, som Monk og Sandwich; kun ganske faa, deriblandt Sir William Penn og Sir Christopher Mings, havde fuld Sømandsuddannelse. Tilstandene paa Skibene var saadan, at ingen Søfolk godvilligt gik om Bord. Af hele denne Redelighed fik Pepys, loyalt støttet af Kongen og Hertugen af York, formet Redskabet til Grundlaget for Englands Verdensmagt.

Efter Dagbogens Slut i Maj 1669 rejste Pepys og Frue til Frankrig. Kort efter, at de kom hjem, døde hun, og hendes Mand var fortvivlet. Men straks efter var han nødt til at gaa i Gang med at forsvare sig selv, Kontoret og Hertugen af York imod Hofsnogen, den stormægtige Buckinghams Angreb. Som en Gang tidligere, den 5. Marts 1668, var Pepys den eneste, der havde Hjerne og Materiale i den rette Orden, og han førte et glimrende Forsvar.

Den Mand, som i Dagbogen aabent fortæller, at han var ræd for Hunde, for Tyve og i det hele taget for det, som Mennesker normalt er bange for, viste sig ved dette og senere, langt alvorligere Angreb — han kom i Fængsel to Gange — som ukuelig kæk og modig. Han beviste Angribernes og Angrebets Urimelighed med en saadan Applomb og Fuldstændighed, at flere af Angriberne aldrig tilgav ham.

»Og Pepys, som altid saa Skyer paa Himlen, ikke større end en Haand, blev aldrig forknyt, naar der kom et virkeligt Uvejr«, siger John Drinkwater i sin Bog om Pepys. Og dermed slutter han sig til den Flok Beundrere over hele Verden, som Pepys saa rigelig fortjener at have, og hvoriblandt man træffer Sir Walter Scott, Macaulay, Robert Louis Stevenson, mange Franskmænd, Amerikanere og ogsaa adskillige her i Danmark.

J. K. H.

Tredje, fjerde og femte Udgave er uforandret fra anden Udgave.

J. K. H.

I

Spænding i London

Den Dag, Samuel Pepys begynder sin Dagbog, den første Januar 1659—60, er der ikke mange Mennesker i Englands Hovedstad, der véd, om de er købt eller solgt. Der er i Virkeligheden ingen, der regerer. Cromwell er død for halvandet Aar siden. Hans Søn Richard har hverken Evner eller Lyst til at træde i sin store Faders Fodspor. Den Smule Parlament, der endnu af og til mødes, har intet at skulle have sagt. Det er oven i Købet blevet forstyrret i sine Møder af Generalmajor Lambert, der nok er Republikaner, men aldrig har aflagt Ed til Cromwell og nu mener Tiden inde til at oprette Militærdiktatur. Fairfax, der var Generalissimus under Cromwell, slaas med Lambert. Admiral Lawson, der under Cromwell har tjent sig op fra simpel Matros, ligger med sine Skibe paa Themsen, men har ingen rigtig Indflydelse. Under al denne Usikkerhed er der tre Mænd, der roligt venter paa at se, om den Stemning, der synes at være til Gunst for Oprettelsen af den gamle Statsform, Monarkiet, er til at stole paa. Den ene er Monk, General over Hæren i Skotland. En tung, tavs Mand, der skjuler megen Dygtighed og Handlekraft under sit træge Ydre. Den anden er Sir Edward Montague til Hinchingbroke ved Cambridge. Han er klog, elegant og har stor Indflydelse i Flaaden. Den tredie er Kongen selv, den omtrent trediveaarige Karl den Anden af Stuart, for Tiden landflygtig i Holland. Sir Edward Montagues Datter Jemimah og hendes Pige Ann er for Tiden alene i London, og Pepys har lovet at tage sig af dem.

1659–60

Gud ske Lov, at jeg ved Slutningen af sidste Aar var ved rigtig godt Helbred, uden at jeg mærker noget til min gamle Sygdom, undtagen naar jeg bliver forkølet. Jeg bor i Axe Yard, sammen med min Hustru og Tjenestepigen Jane, og Husstanden bestaar ikke af flere end os tre. Min Hustru havde givet mig Haab om, at hun var med Barn, men paa den sidste Dag i Aaret glippede Haabet.

Rigets Tilstand er følgende: Rump-Parlamentet, der var blevet forstyrret af Lord Lambert, blev atter indkaldt. Alle Flaadens Officerer tvungne til at give efter. Lawson ligger paa Floden, og Monk er med sin Hær i Skotland.

Min egen private Stilling er meget behagelig. Jeg bliver anset for at være rig, men er i Virkeligheden fattig. Jeg ejer kun det, der er i mit Hus, og saa mit Embede, som i Øjeblikket er noget usikkert. Mr. Downing Chef paa mit Kontor.

1. Jan. (Søndag). I Morges stod jeg op (vi opholder os paa Kvisten i den sidste Tid), iførte mig min Dragt med store Skøder. I den sidste Tid har jeg ikke gaaet med anden Dragt end den. I Kirke. Spiste til Middag paa Kvistværelset, hvor min Hustru tilberedte en Kalkun og brændte sig paa Haanden.

4. Jan. Mr. Vanly kom til mig tidligt, efter Halvaarshuslejen, som jeg ikke havde hjemme, men tog hans Tjener med paa Kontoret og betalte ham dèr. Saa til Westminster Hall. Det sneede stærkt hele Formiddagen, og min Næse var meget svullen af Kulde. Det er mærkeligt, saa forskelligt Snakken gaar. Nogle siger, at Lambert maa nødvendigvis give op, andre, at han staar meget stærkt, og at Femte-Monarkimændene vil støtte ham, hvis han erklærer sig for et frit Parlament. Fra Westminster Hall gik jeg hjem, hvor jeg fandt Brev fra Hinchingbroke. Jeg spiste til Middag hjemme, og derfra til Will’s Kaffehus, til Shaw, som havde lovet at gaa med mig til Atkinson’s angaaende nogle Penge, men jeg fandt ham ved Kortspillet sammen med Spicer og D. Vines, og jeg kunde ikke faa ham med mig. Jeg var ærgerlig over det og gik hen og spadserede i Westminster Hall, hvor jeg hørte, at Parlamentet tilbragte Dagen med Bøn og Faste, og om Eftermiddagen kom der Nyhedsbrev fra Nord-England, der bragte sikre Efterretninger om, at Lord Lamberts Tropper alle svigtede ham, og han havde kun 40 Hestfolk igen, og at han nu selv erklærede sig for Parlamentet, og at Lord Fairfax ogsaa var tilfreds, og han nedlagde Vaabnene, og hvad han havde gjort, var kun at sikre Landet mod Lord Lamberts Rejsen Penge og frit Kvarter. Jeg gik til Will’s igen, hvor jeg fandt dem ved Kortene endnu, og Spicer havde vundet 14 sh. fra Shaw og Vines. Saa tilbragte jeg en lille Stund med G. Pines og Maylard, hos Vines med vore Violiner. Saa hjem, og derfra til Mr. Hunt’s og sad hos dem og Mr. Hawley ved Kortene til Klokken ti om aftenen, og de gjorde stor Stads af mig. Hjem og i Seng, men meget forpint af min Næse, som var meget svullen.

8. Jan. (Søndag). Om Morgenen gik til Mr. Gunnings, hvor vi fik en god Prædiken, hvori han viste os Christi Liv og gav os gode Grunde til at tro, at Christus fulgte sin Faders Haandtering og var Tømmermand indtil sit tredivte Aar. Derfra til Faders til Middag, hvor jeg fandt min Hustru, som var nødt til at spise til Middag dèr, da vi ikke havde et Stykke Kul i Huset, og det er meget haardt Frostvejr.

13. Jan. Da jeg kom til Kontoret til Morgen, mødte jeg Mr. Fage og tog ham med til »Svanen«. Derfra til mit Kontor, hvor der ikke var noget at gøre. Derfra til Will’s Herberg, med Mr. Pinkney, som inviterede mig til deres Festmaaltid i deres Sal paa Mandag. Derfra gik jeg hjem og tog min Hustru med til Middag hos Mr. Wade’s, og derfra gik vi paa Besøg hos Catan. Derfra hjem igen, og min Hustru var meget uvillig til at lade mig gaa, men efter noget Gnaveri vilde hun gaa med, hvis jeg gik ud, og da jeg gik henimod White Hall, saa jeg, at hun fulgte efter mig, og saa ventede jeg paa hende og tog hende med gennem White Hall og bragte hende hjem, men var vred.

15. Jan. Da jeg var blevet forskrækkelig forstyrret om Natten af en af vore Naboers Hunde, der gøede, saa jeg ikke kunde sove i én eller to Timer, sov jeg længe, og saa om Morgenen tog jeg ind at laxere paa og blev hjemme hele Dagen. Senere talte min Hustru og jeg hyggeligt sammen indtil Aften, og saa spiste vi, og derefter sluttede jeg denne Uges Optegnelser i denne Bog, og saa i Seng. Da det var koldt og stærkt Snefald, virkede Laxativet ikke saa godt, som det skulde.

16. Jan. Om Morgenen til mit Kontor, hvor der ikke var meget at gøre. Ved Middagstid kom Harry Ethall til mig, og vi tog sammen med Mr. Maylard i Vogn til Salisbury Court, og dèr satte vi ham af. Derfra tog vi til »Den grønne Drage« paa Lambeth Hill, de to Pinkney’er, Smith, Harrison, Morris, der sang Bas, Shepley og jeg, og dèr sang vi alt muligt, og jeg prøvede med Held paa at synge Sange fra Bladet, og derefter spillede jeg paa min Flageolet og blev der til Klokken ni, meget fornøjeligt, og den ene Sang drog den anden med sig, og derfor blev det saa sent. Efter det gik Shepley, Harrison og jeg til Fods ad Westminster til, og i »Den gyldne Løve« ved Charing Cross gik vi ind og drak en Pot Vin og skiltes saa, og derfra hjem, hvor jeg fandt min Hustru og Pigen i Færd med at vaske. Jeg blev oppe, til Vægteren kom forbi med sin Klokke lige under mit Vindue, netop som jeg er ved at skrive just denne Linie, og raabte »Klokken er slagen ét, og Vejret er koldt, med Frost og Blæst«. Saa gik jeg i min Seng, og min Kone og Pigen vaskede stadig.

19. Jan. I Dag til Morgen blev der sendt Bud efter mig, at jeg skulde komme hen til Mr. Downing, og jeg sad ved hans Seng, og han sagde, at han havde Godhed for mig, og at han nok troede, han havde vist mig en Tjeneste, og det var, at han havde foreslaaet mig til Pladsen som en af Raadssekretærerne. Det blev jeg lidt fornummen over, og jeg vidste ikke rigtig, hvad jeg skulde tænke, om jeg skulde takke ham eller ej, men jeg gjorde det alligevel lidt efter, ikke videre hjerteligt, for jeg var bange for, at han havde lavet det for at blive fri for selv at udbetale mig den Løn, jeg nu faar af ham.

29. Jan. Tilbragte Eftermiddagen med at gøre mine Regnskaber op, og jeg finder, at jeg ejer 40 Pund Sterling og derover, hvad jeg ikke havde troet, men jeg er bange, jeg har glemt noget.

30. Jan. Til Morgen, før jeg stod op, gav jeg mig til at synge: »Stor, god og retfærdig —« og kom derved til at tænke paa, at det i Dag var den skæbnesvangre Dag, for ti Aar siden, da Hans Majestæt døde. Det lader til, at man nu er hørt op at snakke, for man tror, at Monk har bestemt sig til at holde med Parlamentet og ikke andet. Tilbragte nogen Tid med at slaa Søm i til alle mine Frakker og Hatte i mit Værelse.

2. Febr. Drak hos Harpers sammen med Doling, og saa til mit Kontor, hvor jeg fandt alle Officererne fra Regimenterne i Byen, de ventede paa at modtage Penge, saa deres Soldater kunde komme bort fra Byen, og de fik, hvad der var i Kassen.

4. Febr. I Dag er der ikke andre Nyheder, end at Parlamentet i Formiddags stemte for, at Husets Medlemstal skulde bringes op til 400 med det samme. I Dag tog min Hustru Livet af sine Kalkuner, som Mr. Shepley gav hende, og som kom fra Sjælland sammen med Mylord, og hun kunde ikke paa nogen Maade faa vor Pige Jane til at tage Livet af nogen af dem.

6. Febr. Min Fader spiste til Middag hos mig, paa den Kalkun, som var kommet fra Danmark, og efter Middag gik han og jeg til »Oksehovedet«, hvor vi drak en halv Pot Vin, og skiltes derpaa. Jeg gik hen til Jomfru Ann, og da Jomfru Jem var gaaet ud af Værelset, havde hun og jeg en rigtig Holmgang, jeg skændte paa hende, hun laa i Sengen, men da hun var bleven mere rolig, skiltes vi som gode Venner, saa til Wills, hvor jeg spillede Kort til Kl. 10 og tabte 2 sh 6 d, og saa hjem og i Seng.

7. Febr. I Dag fortalte Mr. Crew mig, at Lord St. John er stemt for et frit Parlament, og at han er vel anskrevet hos Monk, som nu har hele Magten og kan gøre akkurat, som han lyster. Mr. Moore fortalte mig om et Billede, der var slaaet op paa Børsen, og som forestillede to store Baller, der skød en Lort ind i Munden paa Lawson, og over det var skrevet: »Parlamentets Tak«. Drengene raaber nu: »Kys mit Parlament«, i Stedet for »Kys min Rumpe«, saa stor og udbredt er Foragten for Rump-Parlamentet mellem baade ordentlige og tarvelige Folk.

8. Febr. En Smule Øvning paa min Flageolet, og senere spadserede jeg i min Gaard for at se til min Dueflok, som nu med Foraaret begynder at yngle stærkt. Min Fader og jeg gik til min Broders Køkken, og der spiste og drak vi, og omkring Klokken ni gik jeg hjemad, og i Fleet Street fik jeg en slem Sinkadus af en Mand, der ikke var til Sinds at vige Muren, og jeg kunde ikke forhindre det. Jeg kom saa hjem og i Seng med ondt i Hovedet, fordi jeg havde drukket alt for meget i og jeg havde en Byld under Hagen, der pinte mig grueligt.

9. Febr. I Westminster Hall hørte jeg, at Monk i Dag skal være marcheret ind i London med sin Hær. Fik noget Allun til min Mund, hvor jeg har Begyndelsen til Kræft, og fik ogsaa et Plaster paa min Byld under Hagen.

11. Febr. I Morges laa jeg længe i Sengen, og saa til Kontoret, hvor jeg læste hele Morgenen i min spanske Bog om Rom. Ved Middagstid spadserede jeg i Westminster Hall, hvor jeg hørte om et Brev fra Monk, som nu var taget til City igen og havde besluttet sig til at støtte Bestræbelserne for at faa fuldtalligt Parlament med det samme, og det var mærkeligt, saa alle Menneskers Ansigter i Hallen forandredes af Glæde i Løbet af en halv Time. Saa gik jeg op i Parlamentets Galleri, hvor jeg saá Underhusets Formand læse Brevet, og efter at det var læst op, kom Sir A. Haselrigge ud, meget vred, og Billing, der stod i Døren, tog ham i Armen og raabte: »Mand dog! Kan Hesten ikke bære dig længere? Saa maa du falde.« Lidt efter hævedes Mødet og nyt Møde blev berammet til Klokken tre. Saa gik jeg ned i Hallen, hvor jeg mødte Mr. Chetwind, der lige saa lidt som jeg havde faaet spist Middag, og saa gik vi ad London til. Undervejs hørte vi ind to-tre Steder, men kunde ingen Middag faa. Tilsidst, udenfor Temple Bar, fandt vi en Høne, færdig stegt, og dèr spiste vi saa Middag. Derefter gik vi til hans Kontor, hvor jeg sad og sang i hans Studereværelse, mens han selv og hans Tjener passede Forretningerne. Derfra tog vi Vogn til City, til Guildhall, hvor Hallen var fuld af Folk, der ventede paa, at Monk og Borgmesteren skulde komme, og alle der var meget glade. Her blev vi længe, og da vi tilsidst mødte en af hans Venner, gik vi til »Tre Tønder« og drak en halv Pot Vin, og da vi ikke syntes om Vinen, gik vi paa Ølstue, hvor vi mødte nogle Bekendte af den tredie Mand, og dèr drak vi lidt. Derfra gik jeg alene til Guildhall for at se, om Monk var kommet igen eller ej, og jeg mødte ham, som han kom ud fra Hallen, hvor han havde været sammen med Borgmesteren og Raadmændene, men aldrig i mit Liv har jeg hørt Mage til det Raab, der lød: »Gud velsigne Eders Naade.« Her mødte jeg Mr. Lock, og tog ham med paa Ølstue, og forlod ham dèr for at finde Mr. Chetwind; da vi samledes igen, fortalte Lock os Hovedindholdet af det Brev, Monk havde sendt til Parlamentet; der staar deri — efter nogle Beklagelser over, at han og hans Officerer blev sat til at gøre Ting i City, som de ikke kunde udføre med Glæde eller Ære — at der for Øjeblikket er mange Medlemmer i Huset, som sad i det afgaaede tyranniske Sikkerhedsudvalg. At Lambert og Vane nu er i Byen, tværtimod Parlamentets Bestemmelse. At der er mange i Parlamentet, som holder stærkt paa, at nye Edsaflæggelser skal forlanges, men vi har da mere Aarsag til at være modfaldne over de mange Eder, vi allerede har brudt. Han fortalte os, at de havde sendt Scott og Robinson til ham, men han vilde ikke høre dem. Og at Borgmester og Raad havde tilbudt ham deres egne Huse til ham og hans Officerer, og at hans Soldater skulde intet mangle. Og ganske rigtigt saá jeg mange Mennesker give Soldaterne Drikkevarer og Penge, og alle i Gaderne raabte: »Gud velsigne dem« og andre meget opmuntrende Ord. Derfra gik vi til en Købmands Hus jævne ved, hvor Lock skrev en Seddel og gik sin Vej, og hvor jeg saá Doctor Nicholas Crips, og saa tog vi til »Stjernen« (Monk var den Gang hos Benson’s), hvor vi spiste til Middag, og jeg skrev et Brev til Mylord derfra. I Cheapside var der en Masse Glædesblus, og Klokkerne i Bow Kirken og alle Klokkerne i alle Kirkerne paa Vejen hjem ringede. Derfra gik vi hjemad, da Klokken var bleven omtrent ti. Men den almindelige Glæde, som man saá allevegne! Den Mængde Glædesblus! Der var fjorten mellem St. Dunstan’s og Temple Bar, og ved Broen over Strand kunde jeg paa én Gang se en og tredive Blus. I King-Street syv eller otte, og hele Vejen blev der stegt og braset og drukket Skaaler for Rumper. Der var Rumper bundne paa Stokke, som blev baaret op og ned. Slagterne ved Majstangen i Strand lavede Fanfare med deres Knive, naar de skulde gaa løs paa Rumpen. Paa Ludgate Hill var der én, der drejede paa et Spid med en Rumpe bundet til det, og en anden, der tærskede løs paa den. Det kan nok være, at det var langt over, hvad man havde ventet, baade Omfanget og Pludseligheden af det hele. I den ene Ende af Gaden skulde man tro, at der var en Allé af Blus, og der var saa varmt, at vi maatte staa stille i den Side, der var fjernest, blot paa Grund af Varmen. Derfra hjem og sendte mine Breve til Postkontoret i London, og min Hustru og jeg gik (efter at Mr. Hunt var gaaet, som jeg fandt ventende hjemme) ud igen for at vise hende Glædesblussene, og efter at vi var gaaet saa langt som til Børsen, vendte vi hjem og gik i Seng.

12. Febr. Om Morgenen kom Mr. Pierce, da det var Søndag, til mig for at spørge, hvordan det stod til. Efter Middag gik vi til London sammen, hvor jeg hørte, at Monk havde været i Paulskirken om Morgenen, og Folk havde raabt meget, da han kom ud af Kirken. Derfra hjem, og da vi næsten var hjemme, savnede vi vor Pige og blev ganske altererede og gik et langt Stykke tilbage for at finde hende, men da vi ikke kunde se hende, gik vi hjemad, og fandt hende hjemme, hun var kommet før os, hvad vi forundrede os meget over. Saa i Seng, hvor min Hustru og jeg kom i Klammeri, fordi jeg sagde hende, at jeg vilde kyle den Hund, hendes Bror havde givet hende, ud af Vinduet, hvis den en Gang til svinede til i Stuerne.

21. Febr. [I et Kaffehus, der vendte ud mod Themsen]. Her var det et herligt Syn fra Vinduet at se City fra den ene Ende til den anden med en straalende Glans over sig, saa stærkt var Skinnet fra Glædesblussene, og Klokkerne ringede allevegne.

23. Febr. I Dag er det min Fødselsdag, jeg blev 27 Aar.

24. Febr. Jeg stod op meget tidligt og steg til Hest ved Scotland Yard, ved Mr. Garthway’s Stald, red til Mr. Pierce, som stod op — hans Hustru blev liggende i Sengen — (mig tyktes at Mr. Lucy var vel fri overfor hende, som hun laa dèr i Sengen), og i Løbet af et Kvarter steg vi begge til Hest og drog af Sted omkring Klokken syv; Vejr og Vej var afskyelige. Ved Ware indhentede vi Mr. Blayton, Svoger til Dick Vines, som saa fulgte med os, og ved Puckeridge bedede vi, hvor vi fik stegt Faarelaar og havde det meget lystigt, men Vejen var gruelig daarlig fra Ware og hertil. Saa til Hest igen og saa langt som til Foulmer, mindre end seks Mil fra Cambridge; min Hoppe var næsten træt; her laa vi i »Det ternede Hus« og spillede Kort indtil Aftensmaden, der bestod af stegt Kalvebryst. Jeg laa sammen med Mr. Pierce, som ikke tog med os næste Morgen, da han skulde til Hinchingbroke for at tale med Mylord, før han tog til London, og vi andre to kom til Cambridge Klokken otte om Morgenen.

26. Febr. Vi brød op fra Rose-Kroen, og Fader, Mr. Zansky og jeg gik til min Fætter Augier til Aften, hvor vi fik bragt to Flasker Vin fra Rose-Kroen; de blev drukket, og jeg havde ikke det Mon at lade dem vide, ved Bordet, at det var mig, der havde betalt for dem, og saaledes fik jeg slet ingen Tak for dem. Efter Aften tog Mr. Fairbrother, som havde spist til Aften med os, mig med ind i et andet Værelse og viste mig et jammerligt Hefte med Vers om Mr. Prinn, som han selv mente var svært gode, og han ønskede, at jeg skulde se at faa overrakt dem til Mr. Prinn, i det Haab at han saa vilde skaffe ham en Stilling for det, hvad jeg sagde, at jeg nok skulde, men jeg lo rigtignok i Skægget ved at tænke paa hans Taabelighed, skønt han har vist mig megen Opmærksomhed. Derefter sad vi og snakkede; jeg tog Afsked med alle mine Venner, og saa af Sted til min Kro, hvor jeg sagde Godnat til Fader, efter at have skrevet en Seddel og vedlagt Certifikat til Mr. Widdrington, og John gik i Seng, men jeg blev lidt oppe og gantedes ved Kammerdøren med Pigen i Huset og saa i Seng.

27. Febr. Op Klokken fire, og efter at jeg var bleven færdig, tog jeg Afsked med Fader, som var i Seng, og ligeledes min Broder John, som jeg gav to Shilling. Mr. Blayton og jeg steg til Hest og red lige til Saffron Walden, hvor vi satte vore Heste ind i »Den hvide Hest« og fik Værten til at vise os Audley End (Borgen), han tog os gennem Parken til Fods, og saa til Huset, hvor Husholderen viste os omkring i hele Huset, og hvor Lofterne, Kaminernes Pragt og hele Herligheden i høj Grad var et Besøg værd. Han tog os med ned i Kælderen, hvor vi fik en excellent Drik og drak Kongens Skaal. Jeg spillede paa min Flageolet, der var et fortrinligt Ekko. Han viste os nogle brillante Malerier; der var særlig to, de fire Evangelister og Henrik den Ottende. Derefter gav vi Manden to Shilling for Ulejligheden og gik tilbage igen. Da vi skulde af Sted, førte vor Vært os til et meget gammelt Hospital eller Stiftelse, hvor fyrre fattige Mennesker har deres Ophold. De bragte mig noget at drikke i en brun Skaal, og i Bunden var der et Billede af den hellige Jomfru med Barnet i sine Arme, udført i Sølv. Saa tog vi til vor Kro og fik noget at spise og kyssede Datteren i Huset — hun var meget køn — og saa tog vi Afsked, og samme Aften — Vejen temmelig god, men Regnvejr — kom vi til Epping, hvor vi fik os et Slag Kort og nogen lystig Sladder med en grim, fræk Tjenestepige, og saa gik vi i Seng.

5. Marts. Besøgte Mr. Pinkney hjemme, hvor han viste mig, at han hele Tiden havde holdt Løven og Enhjørningen blanke langt ind i sin Kamin, fordi han ventede, at Kongen vilde komme igen. Der er nu godt Haab om, at Kongen kommer.

6. Marts. Jeg gik hen at hilse paa Jomfru Jem. Ved hendes Kammerdør fandt jeg et Par Damer, men da hun ikke var der, ledte vi efter hende og fandt hende og én til, skjult bag en Dør. Naa, de gik ned i Spisestuen allesammen, hvor der var et farligt Leben, Dansen, Syngen og Drikken, saa jeg blev helt skamfuld ved det, og efter at have overværet en Dans eller to gik jeg bort. Nu bliver Kongens Skaal drukket aabenlyst, medens man tidligere kun kunde gøre det i Hemmelighed.

10. Marts. Om Morgenen gik jeg til min Fader, som jeg fandt i Tilskærerstuen, og dèr fortalte jeg ham om min Beslutning at tage til Søs med Mylord, og raadspurgte ham om, hvordan jeg skulde ordne det for min Hustru, og vi besluttede, at hun skulde være hos Mr. Bowyer. Saa hjem med Vogn, hvor jeg greb Lejligheden til at fortælle min Hustru, at jeg skulde ud at sejle, hvad hun tog sig meget nær, og først efter en Del Snakken frem og tilbage blev hun villig til at blive og bo hos Mr. Bowyer i min Fraværelse. Derpaa hen at se til Jomfru Jem og betalte hendes Pige 7 Pund Sterling, og saa til Mr. Blackburne, som fortalte mig, hvad Mr. Creed sagde om, at jeg skulde have hans Plads, og han havde foreslaaet Mylord, at der skulde være to Sekretærer, og derfor gik jeg til Mr. Wright’s, hvor Mylord spiste til Middag, og talte med ham om det, men han lod ikke til at synes om Forslaget. Her kom W. Hove til mig, og saa til Westminster. Paa Vejen fortalte han mig, hvad jeg skulde skaffe o. s. v. i Anledning af min Rejse. Han gik med mig til Kontoret, hvor Mr. Madge ogsaa kom, halv drukken, og spillede Violin som en Torsk, og det trættede mig. Saa til White Hall og saa hjem at ordne forskelligt før min Afrejse. Min Hustru sad oppe længe og lavede Huer til mig, og Pigen strikkede Taa i et Par Strømper, som hun havde i Gang. Saa i Seng.

11. Marts (Søndag). Hele Dagen travlt, uden min Halsklud paa, med at ordne mine Bøger og Sager, fordi jeg skulde ud at sejle. Om Aftenen gik min Hustru og jeg til min Fader til Aftensmad, hvor J. Norton og Chas. Glasscocke spiste sammen med os, og efter Bordet hjem, hvor Pigen havde anskaffet alt til Vasken i Morgen, og saa i Seng, meget plaget af min Forkølelse og Hoste.

12. Marts. I Dag stod Pigen op Klokken to om Morgenen for at vaske, og min Hustru og jeg laa og snakkede længe. Paa Grund af min Forkølelse vidste jeg ikke, hvordan jeg skulde komme til at sove. Min Hustru og jeg til Børsen, hvor vi købte en Masse Ting, hvor jeg forlod hende og tog ind til London, og hos Bedell’s, Boghandleren ved Temple Bar, betalte jeg 12 Pund 10 sh. 6 d for Mr. Fuller, efter hans Anmodning. Saa tilbage, og ved Wilkinson’s fandt jeg Mr. Shepley og nogle Marinefolk, saasom Kokken fra »Nazeby« og andre, ved Middagen. Saa til »Den hvide Hest« i King’s Street, hvor jeg fik Mr. Buddle’s Hest for at ride til Huntsmore til Mr. Bowyer’s, hvor jeg fandt ham og dem alle raske og villige til at have min Hustru som Logerende, mens jeg var ude at sejle, og det var, hvad jeg var kommet for. Her laa jeg og fik noget for min Forkølelse, nemlig en Skefuld Honning og en Muskatnød reven deri, efter Mr. Bowyer’s Anvisning, og jeg tog det i Munden og fandt, det gjorde udmærket godt.

19. Marts. Tidlig til Mylord, hvor der var uendelig meget at gøre, hvad der giver mig fuldt op at tænke paa; i disse to Dage har jeg ikke kunnet lade være med at gøre mig en Masse Bekymringer og Tanker desangaaende.

22. Marts. Mærkværdigt, hvor disse Folk nu lover mig hvad som helst, én en Kaarde, en anden et Fad Vin eller en Bøsse, og en tilbød mig sit Sølvhattebaand, for at jeg skulde bevise ham en Tjeneste. Jeg beder Gud om at bevare mig fra at blive stolt eller opblæst derover. Fik af Mr. Blackburne min Udnævnelse til at være Sekretær hos Flaadens to Generaler.

II

Tredive Krigsskibe henter kongen

Pepys er Sekretær hos sin Halvonkel, Sir Edvard Montague, Øverstkommanderende paa Flaaden. Den 22de Marts gaar de om Bord i det Skib, der skal føre dem ud til Flaadens Leje. Pepys er 27 Aar og meget ivrig efter at se og høre og opleve Nyt. Hvad Togtet egentlig gælder, ved han lige saa lidt som nogen anden, men undervejs faar han det betroet af Sir Edward. Og lidt efter lidt glider Pepys bort fra sine tidligere republikanske Anskuelser og vil nødig tænke paa, at han var blandt Mængden den Dag, Kong Karl den Første blev henrettet, og ved den Lejlighed sagde: »De uretfærdiges Ihukommelse skal forgaa!« Men da var han kun 16 Aar.

Som Sir Edwards Sekretær faar Pepys det glædelige Hverv den 3. Maj at drage om paa alle Skibene og oplæse Kongens Proklamation.

Den lille Prins af Oranien, der omtales den 14. Maj, er den senere Vilhelm den Tredje af England. Han er paa dette Tidspunkt en halv Snes Aar.

Enkeprinsessen er Mary, Datter af Karl den Første og altsaa Søster til Karl den Anden og Sønnedatter af vor Christian den Fjerdes Søster Anna. Hun er Moder til Prinsen af Oranien. Den rørende Indskrift, hun paa Latin lod sætte paa sin Mands Epitafium, blev gjort til Skamme ved, at hun senere i London gav Anledning til en Masse Sladder. Hun var ikke for ingenting en Stuart.

Den Mylord Opdam, der spiser til Middag med de to Herrer den 22. Maj, er den samme, som i 1658 undsatte København under Svenskekrigen.

General Penn er Fader til Kvækeren William Penn. De omtales begge meget i Dagbogen, Generalen dog mest, da han var ansat paa Marinens Kontor sammen med Pepys. Han var vanskelig og uelskværdig, men velbegavet og en af de meget faa blandt Flaadens Befalingsmænd, der var virkelig sømandsmæssigt uddannet. Ellers blev der sagt, at Flaadens Officerer enten var Gentlemen, men saa var de ikke Sømænd, eller ogsaa var de Sømænd, men saa var de ikke Gentlemen. Man behøvede kun Protektion og slet ingen Uddannelse for at faa en overordnet Stilling i Flaaden.

Sagnet om de 365 Børn skal stamme fra, at en Grevinde, der var frugtsommelig, jog en fattig, ligeledes frugtsommelig Kone bort fra Slottet med haanlige Ord, hvorpaa den fattige Kone ønskede hende lige saa mange Børn, som der var Dage i Aaret — og det kom til at passe — hvad de Sager, Pepys saa, er Vidnesbyrd om!

Det var den Gang Skik at tage alt Tøjet af, naar man gik i Seng. Natskjorter eller lignende var ikke almindelige.

23. Maj nævner Kongen, at han paa Flugt efter Slaget ved Worcester 1651 maatte opholde sig hos en katolsk Familie i »Præstehullet«. Disse Præstehuller var godt skjulte Rum, indrettede i Boligerne for at skjule katolske Præster under Religionsforfølgelserne. I mange gamle Herregaarde i England findes de endnu.

Pepys kommer i Baad med Kongens Hund; Karl den Anden elskede Hunde og havde adskillige i sit Eje. Men de blev stadigvæk stjaalne, og der maatte tit averteres for at faa dem igen.

Baade Sir Edward Montague, Monk og Penn kaldtes for Generaler. Dengang var der ingen særlig Uddannelse for Øverstkommanderende til Søs og til Lands. Ved Sir Edwards Iklædning af Hosebaandsordenens Insignier den 27. Maj kaldes han officielt »General-at-Sea«.

5. Juni nævnes Barbermusik. Derved forstaas, at der i Barberstuerne plejede at ligge en Zither eller et lignende Instrument, som Kunderne kunde spille paa, mens de ventede paa deres Tur til at blive behandlede.

Pepys mister sin Københavnskniv i Holland. Den har han rimeligvis fra sin Tur i Øresund 1659, da han ogsaa var Sekretær hos Sir Edward, Kommandanten paa den engelske Eskadre, der laa for Helsingør i 3 Maaneder. Om Pepys dengang var i København, vides ikke, men Sir Edward var der Sommeren 1659.

Marts 1660

23. Marts. Tilkøjs i min Kahyt. Køjen var kun meget kort, men jeg indrettede mig i den, saa godt jeg kunde, og sov trygt, og da Vejret var stille, var jeg ikke det mindste søsyg. Det er ikke godt at vide, hvad jeg bliver senere.

24. Marts. Drengen Eliezer smed en Kande Øl ned paa mine Papirer, og jeg gav ham en Lussing for det, det havde ganske ødelagt mine Papirer og kostede mig en Masse Arbejde. Saa i Seng.

25. Marts (Søndag). Der er Brev til mig fra Mr. Blackburne, som med egen Haand havde skrevet udenpaa til S. P., Esq., hvad jeg ikke var saa lidt stolt over, det skal Gud vide. Ved Titiden begyndte Mr. Ibbott ved Enden af det lange Bord at bede og prædike og holdt virkelig en rigtig god Prædiken om, at det er alle Christnes Pligt at være udholdende i Troen. Efter Middagen igen Prædiken, under hvilken jeg sov, Vorherre tilgive mig!

26. Marts. I Dag er det to Aar siden det behagede Gud, at jeg blev opereret for Sten hos Mrs. Turner i Salisbury Court. Og jeg besluttede, at saalænge jeg lever, vilde jeg celebrere den Dag som en Festdag, saadan som sidste Aar hjemme, og altid have Mrs. Turner og hendes Familie hos mig. Men nu behagede det Gud, at jeg er, dèr jeg er, og saaledes forhindret i at gøre det i det ydre; kun i min Sjæl kan jeg fryde mig, fordi jeg nu, velsignet være Hans hellige Navn, er ved saa godt Helbred, som jeg nogensinde i mit Liv har været.

29. Marts. Vi ligger stille lidt udenfor Gravesend. I Aften er der bleven sladret en Masse om, at nogle af Vice-Admiralens Kaptajner er misfornøjede og har i Sinde at slaas paa egen Haand, men blev snart dæmpet.

3. April. Om Aftenen travlt med at skrive og saa i Seng. Mit Hjerte meget tungt, fordi jeg ikke har hørt fra min kære Hustru, og jeg kan virkelig ikke erindre, at mit Hjerte nogensinde har været saa tungt over at være borte fra hende som netop denne Gang.

7. April. I Dag omtrent Klokken ni gav det sig til at blæse stærkt, og da vi var ved Sandbankerne, laa vi for Anker; jeg begyndte at blive svimmel og ilde tilpas. Før Middag sendte Mylord Bud til mig, at jeg skulde komme og spise nogle Østers, de bedste, sagde Mylord, han nogensinde havde spist i sit Liv, skønt jeg har faaet dem lige saa gode i Bardsay. Efter Middag og hele Eftermiddagen spadserede jeg paa Dækket for at forhindre mig selv i at blive søsyg, og tilsidst, omkring Klokken fem, gik jeg i Seng og fik noget varmt at drikke og sov godt paa det.

8. April (Herrens Dag). Meget stille Vejr igen, og jeg nogenlunde vel, men mit Hovede værkede hele Dagen. Omkring Middag satte vi Sejl, og vi indhentede to gode Koffardiskibe, som havde sejlet udenom os i Gaar, paa Vej til Ostindien. Lieutenanten og jeg laa ud af hans Vindue med hans Kikkert og saa paa Kvinderne, som var om Bord paa Skibene, og de var rigtig kønne.

11. April. I Eftermiddags kom der en stor Pakke Breve fra London, deriblandt to fra min Hustru, de første jeg har faaet, siden jeg tog fra London. Alle Nyhederne gaar ud paa, at man bliver mer og mer stemt for en Konge. At Garverlauget forleden Dag, da det gav en Fest for General Monk, tog Parlamentets Vaaben af deres Hatte og satte Kongens op. Om Aftenen havde Mylord og jeg en Del Diskurs om de forskellige Capitainer i Flaaden, og hans Tanker om dem. Og hans Beslutning var fattet, at han vilde føre Kongen tilbage. Han tilstod for mig, at han ikke var vis paa, at hans egen Capitain (Cuttance) var ham tro, og han kunde ikke lide Capitain Stokes. Om Aftenen W. Howe og jeg ved vore Violiner i min Kahyt, hvor Mr. Ibbott og Lieutenanten blev til sent, og jeg fortalte ham min Maner at føre Dagbog. Derefter i Seng. Det falder mig nu ind, at jeg er klar over, at jeg har taget mig lidt vel megen Frihed med Skibspræsten. Han er en meget fornuftig og retsindig Mand.

17. April. En dejlig Eftermiddag, og jeg var paa Dækket hele Tiden, det var saa klart, at vi kunde se Calais ganske tydeligt i Mylords Kikkert, og Klinterne kunde ses lige saa tydeligt som Kent, og Mylord prøvede først at bilde mig ind, at det var Kent. I Seng og skiftede Tøj fra yderst til inderst; J. Goods og W. Howe sad til silde ved min Sengekant og snakkede. Faldt saa i Søvn, og for hver Dag faar jeg endnu mere Følelsen af, hvor fornøjeligt mit nuværende Liv er.

18. April. Nu er det tydeligt, at Generalen og Raadet beslutter sig til at rydde Vej for, at Kongen kan komme hjem. I Seng, og W. Howe sad ved min Sengekante, og han og jeg sang en Salme eller to, og saa sov jeg.

19. April. I Dag har det regnet meget, saa da jeg skulde i Seng, fandt jeg den gennemvaad, saa jeg var nødt til at rulle mig ind i et tørt Lagen, og laa saadan hele Natten.

20. April. Hele Formiddagen havde jeg travlt med at faa mit Vindue lavet om og faa mit Bord stillet saadan, som jeg vil have det, og efter at det var bleven gjort, var jeg højlig fornøjet med det, og ligeledes over at se, hvilken Myndighed jeg har, saa alle er rede til at komme og gaa, som jeg byder. I Aften gør mit Hoved forskrækkelig ondt, hvad jeg tilskriver, at jeg har siddet baglæns i min Kahyt, lige modsat hvad jeg er vant til.

28. April. Om Eftermiddagen spillede jeg Kegler med Mr. Pickering, jeg og Mr. Pett mod ham og Ned Osgood, og vandt en Krone fra hver af dem. Han havde ikke Penge til at betale mig. Efter Aftensbordet var Mylord meget lystig, og han og jeg og W. Howe sang, og saa i Seng.

29. April. I Dag tog jeg for første Gang min fine Klædesdragt paa, som er lavet af den Kappe, der blev svinet til i Fjor engang, den allerførste Dag, jeg havde den paa. Efter Formiddagsgudstjenesten kom Mr. Cooke fra London med en Pakke og bragte Efterretninger om, hvordan alle de unge Lorder, som ikke bar Vaaben mod Parlamentet, nu er indkaldte, at der er kommet Brev fra Kongen til Parlamentet, men Raadet har gemt det til næste Tirsdag, for at det kan blive læst op for det aabnede Hus, naar de igen er indkaldte. De er hjemme indtil da for at holde Faste i Morgen. Altsaa kender man ikke Indholdet. Efter Middag spadserede jeg længe paa Dækket med Lægen og Proviantforhandleren og andre af Skibets Officerer, og de beder alle til, at Kongen maa komme — og Gud give, det maa ske.

30. April. Efter Aften fik vi nogen Musik, Mr. Shepley, W. Howe og jeg op til Lieutenantens Kahyt, hvor vi fik noget at drikke, og jeg og W. Howe blev meget overgivne, og blandt andre Pudser trækker han Spunset af en lille Øltønde, som var der i Kahytten, og kom noget i sin Jægerhue, og efter at han havde drukket, prøvede jeg paa at sprøjte det op i Ansigtet paa ham, han fik fat i min Fløjls Studerekalot og smed noget i mit Ansigt ogsaa, saa vi havde en Masse Lystighed, men ødelagde mine Klæder med Øllet, som vi sprøjtede op og ned. Derefter i Seng, meget sent, og med lovlig megen Drik i Hovedet.

1. Maj.

2. Maj.

3. Maj.⁴₁₄

4. Maj. I Dag til Morgen skrev jeg mange Breve, og jeg satte mit Navn ved alle Kopierne af Beslutningen i Krigsraadet, saadan at dersom de skulde blive trykte, kan mit Navn komme med. Jeg sendte et Eksemplar af Beslutningen til Dolling, og vedlagde følgende Brev:

Min Herre!

Den, der kan tænke sig en Flaade som vor, med vajende Faner, dundrende Kanoner, Huer, der kastes i Luften, og de gjaldende: Vive le Roys, der gentages fra Skib til Skib, — han og kun han kan forstaa den Glæde, hvormed vedlagte Beslutning blev modtaget, og den velsignede Stemning, som han, der overbragte Efterretningen, befandt sig i, og er

Deres ydmyge Tjener
S. P.

10. Maj.

12. Maj. Mylord gav Ordre til at lette Anker, hvad vi gjorde og sejlede hele Dagen. Om Eftermiddagen, da vi var midtvejs mellem Dover og Calais, kunde vi se begge Steder meget tydeligt, og det var meget morsomt for mig, at jo længere vi kom bort, des mere tabte vi begge Lande af Syne.

14. Maj.

15. Maj.

[Om Bord igen]. Om Eftermiddagen kaldte Mylord paa mig for at vise mig sine fine Klæder, som nu er kommet hertil, og de er saa prægtige, som Guld og Sølv kan gøre dem, kun kan hverken han eller jeg lide hans Kaarde.