Kjell E Genberg

Hästtjuvarna

Illustrationer:

Margareta Nordqvist

Läspedagogisk bearbetning:

Siv Aronsson

SAGA Egmont

Hästtjuvarna

Illustration: Shutterstock

Copyright © 1996, 2017 Kjell E. Genberg og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711749425

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 2.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

De som är med ihästgänget:

Monica, en pigg och företagsam 13-årig tjej med ideer om det mesta. Hon är yngst i ”hästgänget”, men ändå ganska mogen. Som sina kompisar älskar hon hästar, inte bara att rida på dem utan hon klarar också att sköta om djur. Hon beundrar Magnus och är, utan att riktigt veta det själv, rätt förälskad i honom.

Magnus, 14 år, är killen som kan sina läxor och vet det mesta om lite av varje. Han måste ha glasögon och är lite av en plugghäst. Han är förtjust i Monica, men kommer sig aldrig för med att fråga vad hon tycker om honom.

Lena är den tystlåtna tjejen. Hon är också 14 år, mycket förtjust i djur och kan bli väldigt sentimental om det kniper.

Peter, 14 år, är också mycket tyst av sig. Det är inte ofta man märker att han finns till. Men trots att många i plugget tycker att han är lite velig kan han visa kraft och påhittighet.

Camilla, också 14 år, är ljus och pigg till humöret. Hon är ofta den som är mest pratsam. Hon älskar hästar och har, precis som Lena, läst in massor av fakta från hästböcker.

Kapitel ett

Det var natt. Allt var tyst och stilla på gården. Det enda som hördes var en uggla som skrek borta i skogen.

I mörkret bakom stallet syntes plötsligt några skuggor. De rörde sig försiktigt fram mot stalldörren, öppnade den tyst och slank in.

Det var alldeles mörkt därinne. Men alla hade varit där så många gånger förut, att de hittade som i sina egna rum. Ja, till och med bättre.

Camilla snavade över en hink. Hon svor till, men mycket tyst trots att det gjorde ordentligt ont.

– Sshh! väste Monica. Nån kan höra oss!

Så var de framme vid båset där Maja stod. Hästen kände igen dem. Hon var inte rädd, men hon tyckte nog att det var en underlig tid att bli sadlad och utledd. Men hon protesterade inte. Peter lade handen på hennes mule och smekte henne lugnande.

En timme senare var de en bra bit från samhället. De svängde av från stora vägen och kom in på timmervägen som ledde rätt upp i skogen.

Det var Monica som gick först. Hon kände till ett säkert gömställe och hade lovat att visa vägen. Efter en god stund svängde de in på en stig som var så smal att den knappt syntes. Där var det svårt att ta sig fram, men de kämpade på.

Framåt morgonen befann de sig högt uppe på en ås. Alla var mycket trötta vid det här laget.

Solen steg och långt nere under sig kunde de se det lilla samhället som de lämnat. De kände sig faktiskt både räddaoch högtidliga till mods.

Alla fem visste att de inte skulle kunna återvända dit ner utan att bli straffade för vad de gjort.

– Nu har vi bara oss själva att lita till, sa Monica. Jag tänkte inte på det innan, men faktum är att vi är tjuvar nu. Hästtjuvar!

– Tur för oss att det här är Sverige på 1990-talet och inte vilda västern för hundra år sedan, sa Magnus och tog av glasögonen för att torka dem rena från imma och svett. Där hängde de hästtjuvar!

– Inte skulle man ha hängt oss, skrattade Camilla. Vi är ju bara barn.

– Här hemma, ja, sa Magnus. Men i USA hände det att man under vilda västerntiden hängde tjuvar som inte var äldre än tolv. Och vi har ju fyllt fjorton allihop.

– Inte jag, sa Monica bestämt.

– Nej, men du fyller i nästa vecka, svarade Magnus. Kom så går vi. Nu har vi vilat oss länge nog. Är du alldeles säker på att du hittar till stället där vi kan gömma oss, Monica?

– Ja, det är jag … jag tror det i alla fall …

Och medan solen steg på himlen och lovade en varm dag fortsatte de sin vandring.

Kapitel två

Men vad betydde nu detta? Varför hade fem ungdomar tagit sig in i ett stall, stulit ett sto och gett sig av ut i vildmarken?

Svaret hittar vi tre dagar tidigare på en skolgård i det lilla samhället.

– Har ni hört?

Camilla var alldeles andfådd när hon kom fram till kompisarna som stod och pratade i sitt vanliga hörn av skolgården.

Hörnet gick under namnet Stallbacken eftersom de aldrig pratade om annat än hästar och deras skötsel. De luktade lite grand av häst och gödsel också. Inte så att man tyckte att de var smutsiga men lukten märktes. Särskilt av dem som varmer vana vid lukten av olja och bensin.

Där befann sig Monica och den tystlåtna Lena och Magnus med glasögonen och Peter, som resten av klassen tyckte var en velig typ.

Monica stod som vanligt nära Magnus. Hon beundrade sin kamrat. Han kunde så mycket och ibland fick man för sig att han visste nästan allt. Beundrade? Det var nog mer än så. Ibland när hon satt hemma och gjorde läxorna kom hon på sig själv med att längta efter att träffa honom. Då undrade hon om det var så här det kändes att vara kär.

Han visade ofta att han tyckte om henne också. Det kunde ske med en snabb strykning med fingrarna över hennes hand. Då blev hon alldeles varm invärtes. Fast hon var långt ifrån säker på att han tänkte på henne på samma sätt som hon tänkte på honom.

Inte ville hon säga något heller. Om hon gjorde det skulle kanske de andra börja reta henne.

– Har ni hört? ropade Camilla igen. Kronofogden tänker ta Johanssons sto Maja. Hon ska säljas på något som kallas exekutiv auktion!

– Varför det? undrade Monica. Så kan man väl inte göra med en häst? Det är ju en levande varelse!

– Jodå, förklarade Magnus som verkade veta det mesta. Det får man visst. Om någon är skyldig pengar får den man har skuld till ta det man äger och sälja det så att skulden blir betald.

Han såg på Monica. Det var något särskilt med den tjejen, någonting som fick det att pirra i kroppen på honom. Det var en känsla han fått mer och mer på sista tiden.

När han var yngre hade han mest tyckt att Monica var bra att ha när man behövde rycka någon i håret för skojs skull.

Nu ville han stryka henne över håret i stället, men det kunde man ju bara inte göra. I alla fall inte så att någon såg det.

Ibland hade han inte kunnat låta bli att röra vid henne. Då brukade han dra med fingrarna över den mjuka huden på hennes hand. Monica verkade inte tycka illa om det, men hon visade inte heller att hon tyckte om det. Om hon bara hade gjort något sådant tillbaka. Då skulle han våga fortsätta.

Tjejer! tänkte han.

– Va’ grymt, sa Monica. Tänk om någon kom och flyttade på oss precis hur som helst. En häst har säkert också behov av att känna sig trygg i ett hem.

– Johansson är skyldig skatt till staten, sa Camilla. Och nu tänker staten ta allt han äger och har bara för det. Vi borde hjälpa honom. Ända sedan han flyttade hit för nästan ett år sedan har han varit bussig mot oss. Vi har fått rida gratis på Maja allihop.

– Vad skulle vi kunna göra? Monica såg dyster ut. Gå till Johansson med våra ynka veckopengar? Min farsa är dessutom så tankspridd att han aldrig ger mig mina pengar om jag inte påminner honom först.

– Men ibland får du ju pengar två gånger per vecka, sa Camilla.

– Det förstås. Men det hjälper inte. Det enda som är säkert är att vi måste hindra den där kronofogden från att röva bort Maja. Hon har liksom alltid varit vår häst …

Peter hade fram till nu stått alldeles tyst och hängt med huvudet. Plötsligt rätade han på sig och gav de andra en ilsken blick.

– Vi gör det före fogden! sa han bestämt. Vem vet vad staten kan ta sig till med hästen! Den kanske säljer Maja vidare till någon som gör korv av vår snälla häst. Aldrig …

De andra stirrade på honom. De var inte vana vid att han sa något alls. Han och Lena var för det mesta tysta. Fast det jämnade ut sig, för de andra tre pratade desto mer. Men nu talade Peter och han lät mycket upprörd.

Det ringde in, men de fem på Stallbacken dröjde sig kvar.

– Vi måste rädda Maja, fortsatte Peter allvarligt. Vi måste ta henne med oss och dra till skogs. Det är vi skyldiga henne!

– Skolan då? sa Magnus.

– Visst är du en plugghäst och dagdrömmare, Magnus, svarade Monica.