Diverse

Dansk Kriminalreportage 1979

Lindhardt og Ringhof

Dansk Kriminalreportage 1979

Dansk Kriminalreportage er et historisk værk. Sagerne og de enkelte bind er udtryk for den samtid, de er skrevet i og der kan være tilfælde af forældede eller omstødte sager. Evt. stødende materiale eller ytringer er ikke udtryk for L&R’s holdninger.

Copyright © 1979, 2017 Diverse og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711750124

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Tragedie fra først til sidst

Hvad sker der med en kvinde, hvis syv år tidligere fraskilte mand opsøger og voldtager deres 11-årige fællesdatter for bagefter at ombringe hende og i fortsættelse heraf voldtager kvinden selv, der kun med nød og næppe bagefter undslipper for tilkaldelse af hjælp.

Selv ved at lade miljø og sociale forhold ude af betragtning vil ord vel altid være for små og ubetydelige til at beskrive den fortvivlelse, der som en slagskygge nødvendigvis må lægge sig over noget så afskyeligt og umenneskeligt.

Ja utvivlsomt, men kan noget sådant virkelig da også foregå? Ja, desværre, hvor modbydeligt og ufatteligt det så end må forekomme for mennesker med almindelig tankegang og adfærdsmønster, skete det virkeligt, og i konstateringen heraf finder man vist noget af et perspektiv for det den omhandlede kvinde i den følgende tid kom ud i, og som førte til hendes tragiske endeligt.

Et uhyggeligt fund

For ganske få år siden anmeldte en mand en morgen sidst i juni måned, nærmere betegnet den 24., at han kort forinden i nærheden af sin bopæl beliggende få kilometer udenfor en af landets mellemstore provinsbyer ved en tilfældighed havde bemærket en givetvis død kvinde liggende i udkanten af en lille granplantage.

Anmeldelsen forårsagede selvsagt omgående en stor udrykning til stedet, der viste sig at være ret afsides beliggende. Et sted hvor kun få kom forbi, og hvor der følgelig kunne hengå lang tid inden et lig, hvad dødsårsagen så ellers var, ville blive fundet.

Selvmord eller forbrydelse?

Kvinden, som i det efterfølgende vil blive kaldt Marie Jensen, blev fundet, som anmelderen havde angivet det. Det så ikke ud til, at hun havde ligget på stedet ret længe, og anmelderen understregede da også, hvad han allerede ved indgivelse af anmeldelsen havde sagt, at det beroede på en tilfældighed, at han netop denne morgen havde været på stedet.

Kvinden, hvis alder blev anslået til at ligge et sted i første halvdel af trediverne, blev fundet liggende i sit eget opkast, og ved en umiddelbar betragtning kunne der gisnes på, at hun med selvmord for øje havde taget piller og eller spiritus i et sådant omfang, at fordøjelsesorganerne havde reageret spontant med opkastning.

Nærmere undersøgelse viste dog hurtigt, at sagen næppe var så enkel, idet hendes påklædning var meget mangelfuld. Sagt med andre ord: Meget kunne tyde på, at hun forud for dødens indtræden havde været udsat for voldtægt.

Ganske vist gav omgivelserne ikke indtryk af, at der havde fundet nogen form for voldshandling sted, men en voldsakt kunne være udspillet andetsteds, således at liget derefter var blevet transporteret til findestedet.

Formodningen herom vandt tiltro, og videre undersøgelser ikke alene sandsynliggjorde, men godtgjorde faktisk, at kvinden levende eller død måtte være blevet slæbt ud af en bil og derefter slæbt hen til findestedet.

Identificeret

Selv i ret så store bysamfund har politiet et personkendskab, der er større end vistnok almindelig antaget, og som rækker langt ud over det klientel af borgere, som det i tjenstligt øjemed mere eller mindre ofte kommer i berøring med.

Den fundne kendte man dog ikke, men ad de mange kanaler, ad hvilke politiet kan skaffe sig oplysningen »bag kulisserne«, blev hun dog ret omgående identificeret som den i nærværende artikels indledning nævnte i forvejen så hårdt ramte kvinde.

Slået helt ud af balance

At hun ikke kendtes på forhånd viste sig at være ret så forståeligt, eftersom hun kun havde opholdt sig få dage i byen, hvor hun havde indlogeret sig midlertidigt hos en i forvejen mandlig bekendt.

Efter det, der var overgået datteren, havde hun simpelthen skullet væk fra de daglige omgivelser. Forinden havde hun søgt læge for sine sønderrevne nerver og af lægen fået ordineret nervepiller, nærmere betegnet meprobamat.

Dertil havde hun åbenbart slået sig på flasken. Ved de af politiet anstillede undersøgelser konstateredes det, at hun siden sin ankomst til byen faktisk havde levet sit liv fra morgen til aften rundt omkring på byens forskellige restaurationer, hvor hun, delvis i det mindste for at glemme, havde drukket tæt.

Dødsårsagen

Dødfundne, hvorved her lidt bredt sagt forstås mennesker, der er døde uden at være i andres nærværelse, såvel som sådanne, der kommer af dage ved en ulykke eller som offer for en forbrydelse, skal efter gældende bestemmelser af politi og læge underkastes et såkaldt medico-legalt ligsyn, der i visse tilfælde, og altid når der kan næres mistanke om, at der kan have ligget noget strafbart bag dødsfaldet, efterfølges med en obduktion af liget.

I den her foreliggende situation blev der straks på findestedet afholdt medico-legalt ligsyn, hvorunder det antoges, at dødsårsagen var kvælning i eget opkast. Denne antagelse holdt da også stik, efter at liget som følge af de noget mistænkelige forhold på stedet var blevet underkastet obduktion, ved hvilken det videre blev fastslået, at den døde havde taget piller, efter det foreliggende meprobamat.

Større efterforskning

Ved mikroskopiske undersøgelser i forbindelse med obduktionen godtgjordes det yderligere, at kvinden kort før dødens indtræden havde haft samleje.

Denne oplysning bestyrkede mistanken om, at der lå en forbrydelse bag fundet af den døde, og en meget omfattende efterforskning, hvortil der blev ydet assistance fra rigspolitichefens rejsehold, blev sat i gang.

Allerede samme dag som anmeldelsen havde fundet sted konstateredes det, at kvinden den foregående aften havde været på værtshusbesøg og her været i selskab med flere forskellige mænd, af hvilke interessen hurtigt samlede sig om een bestemt, en ca 30-årig ugift mand, der i det efterfølgende af diskretionsmæssige grunde vil blive kaldt Kaj, hvad han, som det vil forstås, slet ikke hed.

Anholdt

Kaj blev nu genstand for eftersøgning af politiet. Han var for så vidt ikke svær at spore, og rent umiddelbart syntes han ikke at have nogen dårlig samvittighed. Det blev konstateret, at han først var mødt på arbejde lidt op ad formiddagen, men der havde i dagens løb hverken været noget at bemærke ved hans arbejde eller ved hans opførsel som helhed.

Han havde været kørende i sin folkevogn og var kørt fra arbejdspladsen kort forinden.

Hans vogn blev omgående efterlyst, og da det var blevet oplyst, at han boede hjemme hos sine forældre, intensiveredes eftersøgningen af ham især i området omkring disses bopæl.

Kort efter, nærmere betegnet klokken 17.30 blev han da også truffet nær hjemmet kørende i bilen.

Efter at være blevet anholdt førtes han til afhøring på politigården, hvor han uden omsvøb vedgik at have været sammen med den nu afdøde Marie Jensen den foregående aften.

Hun havde efter det på anden hånd oplyste været på værtshus hele dagen og fået ikke så få genstande, da hun først på aftenen på gaden udenfor en af byens restaurationer havde mødt Kaj, der havde været i selskab med en kammerat.

Ville tale med en præst

De to mænd var kommet i snak med hende, og herunder havde hun i sin noget omtågede tilstand fortalt, at hun så gerne ville i forbindelse med en præst. Hun forklarede, at hun allerede havde været først på sognepræstens og bagefter på en anden præsts bopæl, men at ingen af dem havde været hjemme.

Kaj og kammeraten havde derefter foreslået hende at opsøge en tredie af byens præster, der ikke boede så langt fra, hvor de opholdt sig.

De havde dertil slået følge med hende til præstens bopæl, hvor de dog kunne konstatere, at der tilsyneladende ikke var nogen hjemme.

Efter påny at have lagt råd op, og en af dem herunder var kommet i tanke om adressen på endnu en præst, enedes de om at opsøge denne.

De begav sig også på vej, men hvordan det nu end gik til, havnede de i stedet for hos præsten på en af de restaurationer, hvor Marie Jensen allerede havde været først på aftenen.

På vej til restaurationen havde Kajs kammerat forladt dem for at gå sine egne veje. Marie Jensen havde været ret så påvirket, men havde dog kunne føre en temmelig fornuftig samtale. Hun havde udløst sit hjerte overfor Kaj ved at fortælle om begivenhederne omkring datterens forfærdelige død, der havde været et sådant chok for hende, at hun havde måttet søge læge for at få ordineret beroligende piller. Hun havde ikke nærmere beskrevet, hvad det var for piller, men havde dog betroet, at hun havde taget en enkelt af dem først på aftenen.

Årsagen til, at hun var flyttet til byen, samt oplysning om, hvilken tilknytning hun reelt havde til den mand, hos hvem hun boede, havde hun derimod ikke berørt.

Samtalen var blevet fortsat, efter at de var blevet bænket sammen inde på restaurationen. Hun kunne da stadig udtrykke sig, men i fortsat mindre tydelig grad. Spiritussen satte mere og mere sine tydelige spor på hende, og da hun ved 21.30-tiden pludselig tabte sit glas ud af hånden, fandt servitricen, at det var på tide at få hende hjem, og med dette formål for øje fik hun en af gæsterne, lad ham være kaldt Svend, til følge Marie hjemefter.

Uheldig hjemtur

Svend kunne dog ikke have taget sin opgave særligt tungt, idet han ret så hurtigt kom tilbage og uden forklaring om, hvordan det var gået, atter tog plads i lokalet.

Lidt senere indfandt restaurationens vært sig imidlertid, og han fortalte, at Marie Jensen var faldet ned i en udgravning ikke langt borte.

Han fik Kaj og Svend til at følge med sig til stedet, hvor de ganske rigtigt fandt Marie Jensen liggende nede i bunden af en 2—3 meter dyb udgravning.

Hvordan det var sket, stod ikke helt klart, men det kunne tyde på, at hun, efter at Svend havde forladt hende, havde bestemt sig for ikke at gå hjem, men i stedet søge tilbage til restaurationen, og at hun så i sin omtågede tilstand var faldet ned.

Det var ret hurtigt lykkedes at få hende op af udgravningen, og restauratøren havde forladt stedet, da Marie var blevet anbragt på bagsædet i Kajs folkevogn, i hvilken de andre tre nu kørte hen til en anden restauration.

Marie Jensen var imidlertid omgående faldet i søvn på bilens bagsæde, og da det ved ankomsten til det ny sted viste sig at være komplet umuligt at få liv i hende, besluttede de to mænd sig til at lade hende blive liggende og sove, mens de selv gik ind og fik en pilsner. Bagefter kunne de så køre hende hjem. Ganske vist vidste de ikke helt nøjagtigt, hvor hun boede, men de var dog vidende om, hvilken gade det var, og havde så vel regnet med nok at skulle kunne finde ud af husnummeret.

De sad ikke særlig længe på. stedet. Det var aftalt, at Kaj skulle betale for de nydte genstande, men pludselig opdagede Svend, at makkeren var forsvundet.

Han gik ud på gaden for at se, om vognen stadig holdt derude, men dette var ikke tilfældet.

Svend sluttede sig herefter til, at Kaj havde kørt kvinden hjem, hvadenten hun nu efterhånden var vågnet op eller ej, og han havde derefter med god samvittighed forladt stedet.

En makaber nat

Klokken måtte have været et sted mellem 23.00 og 23.30, da Kaj havde forladt restaurationen, og fra dette tidspunkt og til næste morgen, da Marie blev fundet omkommet, havde ingen, såvidt det kunne oplyses, set hverken hende eller Kaj.

Uden egentlig at kunne forklare hvorfor var Kaj, som af Svend antaget, uden at give denne besked, kørt bort alene med kvinden. Han havde sat kursen direkte mod hendes bopæl for at forsøge at blive af med hende, men hun havde fortsat sovet så dybt, at det, omend han ruskede nok så meget i hende, var håbløst at få liv i hende.

I formodning om, at den bevidstløshedsagtige søvn kun skyldtes hendes spirituspåvirkede tilstand, måske lidt i forbindelse med piller, besluttede han sig til at prøve, om han ikke kunne få hende vækket ved at køre en rask tur med hende for nedrullede vinduer.

Som tænkt så gjort. Men den ønskede virkning udeblev fortsat, og i sin rådvildhed besluttede han sig så til at køre hen til et sted, hvor han kunne parkere lidt diskret og så håbe på, at hun efter nogle timers fortsat søvn ville vågne op. Klokken var trods alt kun ca 24.00, og årstiden var jo sådan, at han ikke behøvede at nære frygt for, at der skulle blive for koldt i vognen.

Rent intuitivt endte han et sted, hvor han i forvejen var kendt. En mindre blind vej, hvor der næppe ville komme nogen forbi på denne tid af døgnet. Og selv om så var, ville de pågældende formentlig bare tro, at der sad et par unge og holdt hyrdetime i vognen.

I løbet af det næste par timer forsøgte han med mellemrum at vække den sovende, men der var intet at stille op.

At den sovendes tilstand kunne skyldes noget andet og mere end en stor brandert, som hun skulle have sovet ud, havde han på daværende tidspunkt ikke tænkt på.

Fristet over evne

Selv holdt han sig vågen bl. a. ved at ryge en del cigaretter. Han havde ikke været ude af bilen, men ved totiden, da han igen besluttede sig til at forsøge at få liv i hende, steg han ud af bilen og kravlede ind på bagsædet.

Hun syntes at ligge i en noget ubekvem stilling, og i bestræbelser på at få hende anbragt på en mere bekvem måde kom han i en sådan fysisk kontakt med hende, at han sammenholdt med synsmæssige indtryk af hendes ret så ufordrende påklædning blev seksuelt ophidset og gennemførte et samleje med hende. Hun havde dog under hele akten fortsat været bevidstløs og dermed fuldstændig passiv. Hun havde, erkendte han, ikke haft nogen som helst anelse om, hvad der foregik.

Han forlod hende liggende på bagsædet. Selv satte han sig tilbage på forsædet, hvor han i forsøg på fortsat at holde sig vågen røg endnu et par cigaretter, men alligevel snart faldt i søvn uden at tænke på tid og sted.

Stadig i bevidstløs søvn

Ved femtiden vågnede han op, men kun for at konstatere, at der ikke var sket nogen forandring i kvindens tilstand.

Det var nu blevet lyst, og ved synet af hende steg blodet atter op i ham med det resultat, at han gennemførte endnu et samleje med hende på linie med det første. Bagefter lagde han sig til at sove ved siden af hende og faldt hurtigt i søvn.

Hverdagen melder sig

Han vågnede først hen på de sidste morgentimer, nærmere betegnet ved otte—nitiden, og med den med morgenen følgende større nøgternhed vælde de påtrængende praktiske problemer sig ind over ham.

Samvittighedskvaler som sådan havde han vel ikke. Nogen større kriminalitet syntes han næppe han havde gjort sig skyld i, sin ikke overvældende nøgternhed aftenen og natten igennem taget i betragtning. Fra starten havde han jo kun haft reelle hensigter med hende. Men alligevel. Ganske vist mente han fortsat, at kvinden fortsat kun henlå i en dyb rus, men pligtopfyldende, som han faktisk var, havde han svære kvaler ved tanken om, at han allerede nu forlængst skulle være mødt på arbejde.

Men hvad i alverden skulle han stille op med Marie. Køre til hendes bopæl og forsøge dér at blive af med hende, uden nu det var lyst, at vække opsigt var lige så uigennemførligt som at køre på arbejde og fortsat lade hende ligge på bagsædet, indtil der efterhånden kom liv i hende.

Tragedien fuldbyrdes

I sin rådvildhed og nervøsitet, der stadig blev større og større, besluttede han sig efterhånden til, hvad han allerede om natten omend uden succes havde forsøgt, nemlig at forsøge at vække hende ved med nedrullede vinduer at køre en tur i omegnen.

Han kørte rundt uden mål og med og endte efter nogen tids forløb på en lille skovvej kun få kilometer fra byen. Han fandt ikke, at der havde ligget noget egentlig bevidst i, at han havnede netop på dette sted, men på den anden side var området ham bekendt.

Efter at være stoppet op for endnu engang at forsøge at vække hende uden dog ej heller nu at have held med sig voksede efterhånden den tanke op i ham, at det eneste, der var at gøre, var at efterlade hende i skoven.

Med dette for øje fortsatte han ad skovvejen og videre ad en ret øde beliggende markvej, så øde at hun kunne forventes at ligge ubemærket, indtil hun vågnede op; men til gengæld også så øde at hjælp ikke kunne påregnes, hvis det skulle blive påkrævet. For enden af vejen standsede han atter og gjorde et sidste fortvivlet men atter forgæves forsøg på at vække hende.

Han havde herefter nu kun tanke for ét, nemlig at slippe af med hende og derefter tage på arbejde. Overensstemmende hermed trak han hende ud af vognen og slæbte hende hen til en mindre granbevoksning, hvor han, efter uden held at have forsøgt at bringe hendes påklædning i orden, efterlod hende liggende på ryggen.

Han havde i sin forståelige forvirring næppe spekuleret over, hvor farligt det kunne være at efterlade kvinden liggende på ryggen, idet hun derved kunne blive kvalt, såfremt hun kom til at kaste op. Senere under sagen, da dette var blevet foreholdt ham, erklærede han at være klar over det, men han fastholdt fortsat at have efterladt hende som først angivet.

Tilsyneladende uanfægtet

Efter nu på en så makaber måde at være sluppet af med den besværlige passager kørte han først til sin bopæl, hvorfra han efter at have fået en forsinket morgenkaffe fortsatte til arbejdspladsen, hvortil han ankom klokken 10.00.

Dagen igennem passede han tilsyneladende uanfægtet af den forgangne nats og morgens hændelser sit arbejde. Ganske vist havde han, som han senere fortalte, ikke nogen særlig god samvittighed. Han havde i dagens løb overvejet efter fyraften at køre ud for at se, om den efterledte endnu var at finde på stedet, eller om hun efterhånden var kommet til sig selv og havde formået at finde hjem.

Med anmelderens fund af Marie Jensens lig allerede på et tidligt tidspunkt af dagen havde begivenhederne imidlertid indhentet ham, idet han jo allerede på vej hjem fra sit arbejde var blevet standset af politiet og anholdt.

Senere under sagen var han blevet spurgt om, hvorvidt han den skæbnesvangre morgen da slet ikke havde kunnet se, at der var noget ravruskende galt i Maries fortsatte bevidstløshed. Ganske vist havde hun den foregående dag og aften fået meget at drikke, men eftersom der efterhånden var hengået et halvt døgn, siden hun sidst havde fået noget at drikke, måtte det have været indlysende for ham, at der lå andet og mere end ganske almindelig druk bag den pågældendes så dybe bevidstløshed.

Han havde imidlertid dertil svaret, at han nu bagefter godt kunne indse dette ræsonnement, men at alt, dengang han var midt i miseren, havde stået for ham som i en tåge.

Kunne det have været undgået?

Som allerede foran skrevet blev Marie Jensens umiddelbare dødsårsag angivet som kvælning, men i obduktionserklæringen angives det, at forgiftning med tabletter og alkohol, eventuelt i forbindelse med uheldig lejring kan have været den tilgrundliggende dødsårsag.

Døden blev antaget at være indtrådt i tidsrummet tre til fire timer forud for klokken 10.45, det tidspunkt, hvor hun blev fundet. Supplerende formentes det dog, at dødstidspunktet lå hen mod slutningen af den angivne periode, og der er således grund til at antage, at kvinden endnu levede, da hun blev trukket ud af bilen og anbragt på jorden, og fra lægelig side udtaltes det, at kvindens liv sandsynligvis havde været at redde, såfremt hun om morgenen var kommet under rette læge og/eller hospitaltbehandling.

Kaj

Om tragediens anden hovedperson, Kaj, oplystes det under sagen, at han var fra et hjem uden særlige problemer og med en stor børneflok. Han har været glad for at bo hjemme, og han er kommet godt ud af det med de øvrige familiemedlemmer.

Han var efter almindelig skolegang blevet udlært som bygningshåndværker og havde ikke haft svært ved at holde arbejde.

Han havde før sagen ikke tidligere været indblandet i noget kriminelt og havde altid haft en normal seksualadfærd, omend han på grund af sine boligforhold stort set kun havde kunnet føre et noget tilfældigt seksualliv.

Afslutning

Under sagens behandling blev Kaj af politiet sigtet for tre forhold. For det første for overtrædelse af færdselslovens § 16, stk. 1, der populær sagt omhandler spirituskørsel. For det andet for overtrædelse af straffelovens § 218, stk. 2, der omfatter det forhold at skaffe sig samleje uden for ægteskab med en kvinde, der befinder sig i en tilstand, i hvilken hun er ude af stand til at modsætte sig handlingen, og for det tredie for overtrædelse af straffelovens § 250, der omfatter at hensætte en anden i hjælpeløs tilstand.

Ved underrettens dom, der kun omfattede de to sidstnævnte forhold, blev Kaj idømt otte måneders fængsel, en dom der senere blev stadfæstet af landsretten.

Fra jalousiens overdrev

Ønsket om at blive berømt ligger vel som en større eller mindre spire i de fleste af os. Omtrent da, og for så vidt også godt det samme.

Det at blive berømt forudsætter jo, at den pågældende på et eller andet område har formået at hæve sig ud over det ordinære – det sædvanlige og traditionsbundne. Og evnen hertil har altid været forudsætningen for fremskridt for samfundet som helhed.

Nuvel, dette lyder måske lidt højtideligt, og er det sådan set vel også. Imidlertid bør man erindre sig, at begrebet berømmelse kan dække mange forskellige forhold.

Det, der med en passende benævnelse kan kaldes den ægte berømmelse, den, der bliver menneskehedens store velgørere, hvad enten det nu drejer sig om videnskab, kunst eller opfindelse, til del, er der ingen grund til at hæfte sig videre ved ved nærværende lejlighed. Den er, noget efter sin art naturligtvis, ganske enkelt gedigen og holdbar.

Helt anderleder derimod med den berømmelse, som pop-stjerner og lignende opnår. Den er skrøbelig og kun af flygtig karakter, hvilket mange, der i den lettere underholdningsbranche, og for den sags skyld også i idrættens verden, har været tiljublet og feteret for kort efter at forsvinde i glemselen, vil kunne bekræfte.

TV-idol

Nuvel, vejen fra rampelyset og ned i glemselen kan være stejl og kort, og det kan være trist at skulle finde tilbage til den grå hverdag. Et gammelt ord siger jo imidlertid, at den der lever skjult lever godt. Og det er givet, at den skærsild, som gerningsmanden til en alvorligere forbrydelse skal igennem, er lettere at klare for den hidtil ukendte i forhold til den, der nok er glemt, men som dog engang har været forsidestof.

NN, som vi i det efterfølgende kan kalde nærværende artikels hovedperson, eller den ene af hovedpersonerne, ville i givet fald utvivlsomt bekræfte foranstående.

Han, der i forvejen sad i en særdeles velagtet og ret så vel aflagt offentlig stilling, blev kendt og tiljublet ud over landets grænset, da han et par år, inden den hændelse, hvorom det efterfølgende handler, blev vinder af den internordiske TV-konkurrence »Den gyldne pil« og udover at blive kendt tillige vandt om ikke guld og grønne skove, som man siger, så dog sluttede konkurrencen med en anselig økonomisk gevinst.

Orientering

NN, på det tidspunkt hvor vi her beskæftiger os med ham 36 år gammel, havde en maritim uddannelse bag sig og havde i sine unge dage sejlet i udenrigsfart, som han, overensstemmende med et traditionelt ønske hos søfarende, afsluttede, da det lykkedes ham at få ansættelse af maritim art på havneområdet i en af de østjydske provinsbyer. Fra udenrigsfarten bragte han med hjem en orientalsk hustru, fra hvem han dog senere blev skilt.

På institutionen, hvor han var ansat, traf han den cirka fire år ældre fru YY. Også denne havde et forlist ægteskab bag sig. Begge havde børn fra første ægteskab og fik selv, da de havde giftet sig men hinanden, børn. Nærmere angivet tvillinger, begge piger og nu ni år gamle.

Med årene fik fru YY dårlig ryg, der ofte medførte sygeperioder. De boede i et rart eet-planshus, og eftersom de sammen havde en ret så antagelig indkomst kunne de tilbygge huset en indendørs swimming-pool. En luksus vel, men dog med et praktisk formål, idet den gav fruen mulighed for ved svømning at genoptræne sin svage ryg.

For NN var berømmelsen fra TV-konkurrencen ret hurtigt et tilbagelagt stadium. Ganske vist vidste de fleste i byen vel, hvem han var, men alligevel. Andre begivenheder havde i rækkefølge forlængst efterfulgt NNs triumf som samtaleemne i byen, og ægteparret levede sammen deres børn en ret stille og upåagtet tilværelse med en omgangskreds, der i alt væsentligt bestod af kolleger.

Kun een gang siden TV-berømmelsen havde NN været fremme i billedet, nemlig da han ved sidste kommunevalg var opstillet som kandidat for et af de politiske partier uden dog at blive valgt.

Sygelig jalousi

Som sagt levede familien tilsyneladende en ret så stille og harmonisk tilværelse. Og dog var der alligevel en slange i paradiset. NN havde under et interview i forbindelse med TV-konkurrence anført, at en af hemmelighederne ved hans sejr lå i, at han havde nerver af stål. Men om denne udtalelse nu havde været rigtig eller ej, så holdt den efter det under sagen senere fremkomne ikke mere stik. På eet område i det mindste, idet han efterhånden blev nervøst præget på grund af jalousi. En jalousi, der tilsidst blev katastrofal, og som vel havde sin årsag i, at hustruen efter sit daglige arbejdes karakter var i omfattende samarbejde med mandlige kolleger, men som efter alt foreliggende dog var ubegrundet.

Opgør

Fru YYs arbejde medførte, at hun af og til blev udstationeret, og dette var selvsagt ikke nogen særlig god medicin for en jaloux ægtemand. Om jalousien så var end så ubegrundet.

I september sidste år, hvilket vil sige i 1974, blev hun kommanderet til at deltage på et kursus af en uges varighed i en by, hvis beliggenhed i forhold til hendes hjemby nødvendiggjorde overnatning ude. Dette har utvivlsomt givet næring til NNs fantasi. Og dette uagtet at hustruen boede hos NNs moder under opholdet.

Når fru YY, som her, var borte fra hjemmet mere end en enkelt dag, var hun altid i daglig telefonisk forbindelse med manden. Også i det her omhandlede tilfælde, hvor de endda havde talt sammen indtil flere gange om dagen.

NN havde herunder fået at vide, at der den sidste aften, torsdag, skulle være en lille fest, og dette bragte i sig selv brænde til jalousiens bål.

Hen på aftenen ringede han til sin mor, der imidlertid kun kunne sige, at svigerdatteren endnu ikke var kommet hjem. Og da han derefter ringede til stedet, hvor festen blev holdt, og fik at vide, at konen forlængst var gået, var der kort og godt lagt op til et opgør dagen efter, når hustruen kom hjem.

Drilleri

Under en af de senere afhøringer udtalte NN, at hustruen næppe havde været bange for at komme hjem og ej heller havde haft grund hertil. Inderst inde troede han vel ikke på de fantasiens fostre, som hans jalousi spandt. Men alligevel ville han dog gerne have at vide rent ud, hvad hun havde foretaget sig under fraværet fra hjemmet.

Hun var komme hjem fredag aften og de havde spist sammen med den ene af døtrene, mens den anden havde været på besøg hos en veninde.

De havde fået såvel øl som vin til maden, men alt var under hensyn til datterens tilstedeværelse gået til, som det sig hør og bør.

Men da først datteren var lagt i seng, tog begivenhederne fart. Han startede straks med at udspørge hende, eller måske rettere med at forhøre hende, om ugens forløb. Hun til gengæld var, efter hvad NN forklarede under senere afhøringer, vanskelig at komme ind på livet af, var fåmælt og dertil drillende i sine svar.

0-0-0 alarm

NN var fortsat med at fritte hustruen ud, og det endte med, at hun samtidigt både drillende og resigneret kom med en bemærkning om, at hun selvfølgelig havde været i seng med dem allesammen.

Alt dette skete sent om aftenen den 20. september og om natten til den 21.

Hustruens bemærkning fik NN til helt at gå fra koncepterne og udløste et forfærdende handlingsforløb, der endte med, at han over 0-0-0 tilkaldte ambulance, idet han overfor den vagthavende politimand på alarmcentralen angav, at hans hustru var faldet i deres swimming-pool, at det rent øjeblikkeligt ikke havde set ud til, at hun var kommet noget til, men at hun kort tid efter var blevet dårlig og var faldet bevidstløs sammen på en sofa.

Frygtelig tilredt

Fru YY var fortsat dybt bevidstløs ved ankomsten til sygehuset og forblev i denne tilstand. Visitator konstaterede straks, at den indbragte havde så svære læsioner, at de ikke kunne anses at hidrøre alene fra, hvad der efter det ved indbringelsen meddelte var overgået kvinden.

Han fandt sig straks foranlediget til at lade kredslægen tilkalde, og denne fandt de rent umiddelbart konstaterede kvæstelser hos patienten af en så mistænkelig art, at han lod politiet underrette.

NN blev afhørt den følgende morgen, men der fremkom ikke noget væsentligt nyt under afhøringen.

Han forklarede, at hustruen var faldet i vandet en halv times tid efter, at den hjemmeværende datter var kommet i seng og på et tidspunkt, hvor han selv opholdt sig i et andet rum. Han kunne følgelig ikke oplyse nærmere om, hvad der var sket, kun at hun i første omgang ikke kunne være kommet noget særligt til, eftersom hun havde kunnet skifte tøj.

Kort tid efter var hun imidlertid blevet dårlig og herunder besvimet, hvilket havde foranlediget ham til straks at tilkalde ambulance.

Fortsat bevidstløs

NNs forklaring kunne ikke anses for at være særlig troværdig, og for det tilfældes skyld, at hustruen skulle vågne op, så man muligvis kunne få et udsagn fra hende, blev der til stadighed af politiet holdt vagt ved hendes seng, en overvågen som imidlertid blev forgæves, idet hun forblev dybt bevidstløs, indtil hun efter at være blevet indlagt natten mellem fredag og lørdag døde tidligt om morgenen torsdag den 26.

Drabssigtelse

Medicolegalt ligsyn og andre undersøgelser i forbindelse hermed godtgjorde i løbet af torsdagen, hvad man sådan set allerede var blevet klar over, nemlig at der måtte ligge andet og langt mere alvorligt til grundlag for det skete dødsfald end blot og bare et fald ned i et svømmebassin – også selv om hun ved i faldet at ramme bassinkanten kunne pådraget sig ekstraordinære tilskadekomster.

Dette forhold sammenholdt med resultater fra efterforskning i øvrigt gav tilsammen politiet så meget materiale, at der om aftenen ved 20-tiden blev skredet til anholdelse af NN med sigtelse for drab som grundlag.

Meddelelsen herom gik som en løbeild gennem byen. Folk, der ikke kendte nærmere til NN og hans familie vejrede sensation, men den, der kendte ham, kolleger især, kunne ikke få sig selv til at tro på det. Dels havde NNs hele holdning i dagene, hvor hustruen henlå i bevidstløs tilstand, været præget af sand sorg og bekymring, og dels havde man fundet en handling, som kunne medføre en drabssigtelse, værende helt urelevant i det miljø, hvori NN hørte hjemme. Ganske vist var han af nogle kendt for sin jalousi, men alligevel – afgjort nej.

Grundlovsforhør

Nuvel, følelser er eet og realiteter noget andet. Den følgende dag, altså fredag den 27. blev NN fremstillet i grundlovsforhør. Dette fik i sig selv en noget sensationel optakt, idet dommeren på forsvarerens opfordring, der bl. a. var begrundet i, at sigtede ikke alene var en i vide kredse kendt mand men også havde et lidet almindeligt navn, besluttede at holde forhøret for lukkede døre trods protest fra politimesteren, der optrådte i anklagerens rolle.

Denne sigtede klart og koncist NN for drab. Til grundlag herfor lå ikke alene erklæringer fra de stedfundne lægelige undersøgelser, der angav, at der var blevet øvet grov vold med slag og kvælertag med beskadigelse af hjernen og heraf forårsaget død til følge, men samtidigt forelå der en båndoptagelse af en afhøring, som ægteparrets niårige datter havde været underkastet i dagens løb i overværelse af børneværnet, og som, hvad der sivede ud, på visse punkter var i modstrid med NNs egen forklaring.

At anklageren trods kravet om, at forhøret skulle ske for åbne døre, dog samtidigt havde forlangt, at afspilning af båndet skete for lukkede døre, anføres for en fuldstændigheds skyld.

Retsmødet varede hele to timer og endte med, at NN blev fængslet for fire uger. En kendelse som han omgående kærede til landsretten, men som dog blev stadfæstet af denne.

En tilståelse

Den følgende tid benyttede politiet til at samle så meget og så belastende materiale som muligt sammen mod NN, og dette materiale blev forelagt for ham udenretligt, da tidspunktet for fængslingsfristen var ved at udløbe. Til trods for, at materialet mod ham også indeholdt oplysninger fra den niårige datter, der var i modstrid med, hvad han selv havde fortalt, og uagtet det klart fremgik, at datteren den skæbnesvangre aften havde sovet mindre, men til gengæld hørt mere end antaget, fastholdt han fortsat sin engang afgivne forklaring og dermed sin uskyld i hustruens død. Yderligere et par dage fik ham dog til at ændre holdning.

Mandag den 21. oktober kom han efter selv at have bedt derom påny til afhøring hos kriminalpolitiet, hvor han efter først at have givet udtryk for, at det ikke nyttede fortsat at erklære sig for uskyldig med det materiale, der var imod ham, nu kom med en stærkt ændret forklaring, der udmundede i en tilståelse om, at han havde forvoldt hustruens død.

Denne ny forklaring afveg indledningsvis ikke meget fra den tidlige afgivne og gentagne gange fastholdte. Det hele havde haft sin rod i hans jalousi. Ganske vist havde han ikke haft noget konkret holdepunkt i så henseende hverken tidligere eller nu i forbindelse med hustruens kursusophold, men alligevel havde han ladet tanken om, at hun kunne have været ham utro få frit løb, og da hun dertil i det efterhånden opstående skænderi havde været skiftevis meget tøvende og drillende i sine svar, var han simpelthen gået amok.

På hendes allerede tidligere omtalte ironisk mente bemærkning om, at hun selvfølgelig havde været i seng med alle, var han faret over hende med først et alvorligt slag i ansigtet og bagefter med flere i brystpartiet. Senere var han fortsat og havde taget kvælertag på hende, og først da hun var besvimet begyndte det at gå op for ham, hvad det var, han havde været i færd med.

Han søgte nu, dels ved at ruske i hende og dels ved at give hende kunstigt åndedræt ved mund til mund-metoden, at få bragt hende til bevidsthed. Dette viste sig dog at være umuligt, og han for da hen til telefonen, hvor han drejede 0-0-0.

Nyt retsmøde

Efter tilståelsen blev der omgående indkaldt til møde i retten. Et møde der ikke som grundlovsforhøret blev holdt for lukkede døre.

Under mødet gentog NN den forklaring han kort forinden havde afgivet til kriminalpolitiet. Bagefter blev han nærmere afhørt af anklageren, og herunder erkendte han vel, at han under anvendelse af vold havde været skyld hustruens død, men på spørgsmålet om, hvorvidt han havde haft til hensigt at slå hende ihjel, havde han svaret, at det var det sidste han med forsæt havde villet.

Såvel overfor kriminalpolitiet som nu i retten fastholdt han, at det hele var begyndt med, at hustruen var faldet i vandet, men var kommet op og havde fået tørt tøj på, inden begivenhederne for alvor tog fart. Forklaringen om den ufrivillige tur ned i svømmebassinet vandt dog hverken nu som før særlig tiltro og blev ejheller støttet af obduktionserklæringen, der, afgivet før NNs tilståelse nu var faldet, angav at der af vold på hustruens lig var konstateret brud på kæben, beskadigelse af hjernen, brækket tungeben, brud på ribben og store blodudtrædninger ved øjnene, samt kvæstelser så alvorlige og af en sådan art, at de ikke kunne være opstået ved at falde ned i et bassin fyldt med vand, selv ikke dersom hun i faldet havde slået hovedet mod bassinkanten.

Inden retsmødets ophør blev NN fængslet i yderligere fire uger, ligesom det besluttedes, at han skulle til mentalundersøgelse.

For nævningeting

Først efter gentagne fornyelser af fængslingsfristen kom sagen mod NN for et nævningeting.

Forud herfor havde der hersket stor spænding om, hvorvidt statsadvokaten ville rejse tiltale mod NN for drab, eller om han ville anklage efter den mildere paragraf omhandlende vold med døden til følge. Det sidste blev tilfældet og sagen kom for den 18. april i Ålborg.

Som vidne anførte lægen, der havde forestået obduktionen, at NNs hustru havde været hjernedød allerede ved indlæggelsen på sygehuset, at hun aldrig ville kunne have fået en normal tilværelse igen, og at hun højst ville have kunnet fortsætte livet i bevidstløs tilstand i en respirator. Han forklarede, at hun havde været udsat for stump vold, og at hendes kvæstelser ikke kunne hidrøre alene ved et fald ned i et svømmebassin.

På spørgsmål fra forsvareren om, hvorvidt NNs tag på hustruens nøgleben, da han søgte at ruske hende til live, kunne have været så kraftigt, at det havde haft til følge, at ilttilførslen til hjernen svigtede, svarede obducenten, at dette måtte forekomme usandsynligt. Mærkerne på afdødes hals, stammede givetvis fra et regulært tag omkring halsen, et tag som meget nemt kunne stoppe ilttilførslen. Vidnets forklaring blev i øvrigt understøttet af lysbilleder i farve og gjorde et så stærkt indtryk på nævningene, at flere af dem blev utilpas eller dårlige.

Hvad NN angik, så var han i retten betydelig mere forbeholden i sine udtalelser end tilfældet havde været, da han måneder forinden havde aflagt tilståelse overfor kriminalpolitiet og samme dag bekræftet tilståelsen i retten.

Blandt andet fremførte han således i nævningetinget, at han kun huskede at have slået hustruen, een gang og da med bagsiden af hånden. Det var sket, da hun havde spurgt ham, om han troede, at hun havde været i seng med alle under kursusopholdet. Siden, hævdede han, huskede han ikke mere, før han stod og ruskede i den bevidstløse for at prøve på at få liv i hende.

Domsafsigelsen

Som allerede anført krævede statsadvokaten NN straffet for vold med døden til følge. Men et flertal ville kun gå med til vold af særlig farlig karakter, det indtrufne dødsfald til trods. Og så henvistes der endda tilmed til formildende omstændigheder.

Et enkelt nævnings votering ved strafudmålingen gav tingets tre landsretsdommere anledning til at gribe ind og med deres stemmers overvægt votere for en straf til NN på fire års fængsel mod fra anden side foreslået tre år.

Interessant i forbindelse med domsafsigelsen var spørgsmålet om den dømtes arveret efter hustruen, et forhold der ikke alene omfattede hans normale arvelod af hustruens andel i fællesboet, men tillige spørgsmålet om pensionen efter hende, en ganske betragtelig pension baseret i hendes ret så lange tjeneste i offentligt hverv.

Såfremt NN var blevet dømt for drab eller som krævet af statsadvokaten for vold med døden til følge, havde kammeradvokaten formentlig fået medhold i sit krav om, at pensionen skulle tilfalde ægteparrets to børn, indtil disses 18.