Arne Ellegaard

Hele familien bag et planlagt æresdrab

Lindhardt og Ringhof Forlag

Hele familien bag et planlagt æresdrab

Dansk Kriminalreportage er et historisk værk. Sagerne og de enkelte bind er udtryk for den samtid, de er skrevet i og der kan være tilfælde af forældede eller omstødte sager. Evt. stødende materiale eller ytringer er ikke udtryk for L&R’s holdninger.

Copyright © 2008, 2017 Vicekriminalkommissær Arne Ellegaard og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711752937

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Hele familien bag et planlagt æresdrab

Af vicekriminalkommissær Arne Ellegaard, Rigspolitiets Rejsehold.

Hvis en indvandrerkvinde finder en kæreste, som familien ikke ønsker, eller hun på anden måde rager uklar med kulturelle skikke, kan det være med livet som indsats. Hver eneste uge bliver der i Danmark begået forbrydelser som trusler og vold på grund af religiøse normer eller æresbegreber. Det er stort set altid i forbindelse med en kvinde, for kvinden er nøglen til en ærbar familie.

Denne artikel handler om æresdrabet på den 18-årige Ghazala Khan, der netop have giftet sig med den 26-årige Emal Khan, som hendes familie ikke accepterede.

Flere vidner til skudepisode

Fredag den 23. september 2005 klokken 15.06 blev der affyret adskillige skud på pladsen foran Slagelse Banegård. Skuddene påkaldte adskillige vidners opmærksomhed, og flere af dem kunne indledningsvis fortælle politiet, at der havde været håndgemæng mellem tre personer, to mænd og en kvinde. Kvinden faldt om på pladsen, og den ene mand tog sig til maven og nærmest sad på hug, inden han faldt om på brostenene. Den anden mand tog flugten tværs over pladsen og løb ad Sdr. Stationsvej i retning mod Jernbanegade.

Flere vidner kom de sårede til undsætning og var yderst behjælpelige i den indledende fase. Et enkelt vidne havde haft åndsnærværelse nok til at optage fotos af seancen med mobiltelefonen. Et andet vidner opfattede straks situationen og var kvik nok til at forfølge gerningsmanden ad Sdr. Stationsvej. I behørig afstand til den flygtende person havde vidnet telefonisk kontakt til politiet og kunne udpege manden for politipatruljen, da den ankom til stedet under anvisning fra den vagthavende.

Den flygtende person / gerningsmanden blev anholdt klokken 15.18. Telefonerne på samtlige landets alarmcentraler var rødglødende, idet der en fredag eftermiddag befinder sig mange personer ved Slagelse Banegård, og mange ringede 112 og fortalte om denne rystende begivenhed, som de havde været vidner til.

Jeg befandt mig på dette tidspunkt i Vejle, men da det drejede sig om, at gerningsmanden var anholdt, så var den sag opklaret og uden interesse for Rejseholdet. Det skulle senere vise sig, at jeg tog voldsom fejl. Der lå et større efterforskningsarbejde foran de lokale kollegaer i Slagelse i et tæt samarbejde med Rejseholdet.

Kort gennemgang af sagen

Sagen startede tre år tidligere via et skæbnesvangert møde i flyet mellem Islamabad og Kastrup Lufthavn.

Ghazala Khan og Emal Khan lærte hinanden og kende i år 2002 i et fly undervejs fra Pakistan til Danmark. Mødet udviklede sig, og de holdt bekendtskabet ved lige, selv om de begge vidste, at det var forbudt kærlighed. De holdt bekendtskabet hemmeligt for dræbtes familie, idet jævnfør pakistansk skik skal kvindens familie acceptere et giftermål. Det er således, at det er familien, som finder kvindens kommende ægtemand, og ofte holdes familiebåndene meget tætte. Det er derfor ikke ualmindelig, at manden og kvinden er i familie med hinanden, fætter og kusine eller lignende.

Kvinden må under ingen omstændigheder have et forhold til en mand inden indgåelse af ægteskab. Ghazala var klar over, at hendes familie under ingen omstændigheder ville/kunne acceptere hendes forhold til Emal.

Det unge par holdt forbindelsen ved lige i form af mails og mobiltelefoni, når det kunne lade sig gøre. Ligeledes mødtes de i skjul, når Ghazala var i Danmark. Forholdet mellem dem blev mere og mere alvorligt, hvorfor de besluttede at gå under jorden/flygte sammen, når muligheden indfandt sig.

I forløbet havde Ghazala betroet sig til hendes moder i Pakistan. Dette medførte, at hun korporligt blev afstraffet specielt af sine brødre. Ligeledes blev hun udsat for psykisk terror, idet hun blev holdt uden for familiesammenholdet i Pakistan. Ingen fra familien ønskede at sidde til bords med hende under middage, og hun blev bevidst holdt uden for familiens sociale net.

Ghazala, som det meste af sit liv havde opholdt sig i Pakistan, skulle til Danmark den 4. september, idet hun skulle have forlænget sin opholdstilladelse. Det var her, at chancen bød sig til, at hun og Emal kunne føre deres kærlighed ud i livet.

Rejsen fra Pakistan foretog Ghazala sammen med sin søster Shira (opdigtet). Da pigerne forlod Pakistan, tog moderen afsked med Shira, men moderen ænsede ikke Ghazala. Pigerne ankom til Danmark søndag den 4. september om aftenen, og de blev hentet i lufthavnen af deres broder Akhtar. De kørte til familiens adresse på Amager, og ifølge forklaringer fra familien blev der hygget denne aften, og alt synes normalt.

Da familien mandag den 5. september 2005 vågnede, var Ghazala borte. Ingen vidste, hvor hun var. Familien indfandt sig hos politiet for at få hende efterlyst. Her blev man vejledt om, at der skulle gå 24 timer, inden en egentlig efterlysning kunne finde sted. Tirsdag den 6. september blev der foretaget efterlysning af Ghazala via hendes familie. Samme dag, efter at anmeldelsen var indgivet, indfandt Ghazala sig hos politiet og meddelte, at hun havde det godt. Hun oplyste, at hun var gået under jorden, idet hun var bange for, hvad familien ville gøre ved hende grundet hendes forhold til Emal. Politiet rettede henvendelse til familien og meddelte dem, at Ghazala havde det godt og ikke ønskede kontakt med dem.

Det unge par tog ophold hos en bekendt på Amager. Senere tog de ophold hos en anden bekendt i Københavns nordlige kvarter.

Familieråd

Efter at familien indgav anmeldelse til politiet om Ghazalas forsvinden, foretog de selv en aktiv indsats for at finde det unge par. Ghazalas far, Ghulam Abbas, var rejst til Pakistan sidst i juli måned 2005, men han vendte tilbage igen den 11. september, selvom det ikke var i henhold til hans egentlige plan. Efter eget udsagn kom han tilbage, fordi han ville forberede et bryllup for det unge par. Det havde ikke været planen, at han skulle tilbage, idet hans fader i Pakistan var alvorligt syg.

Den samme aften, hvor Ghulam Abbas kom hjem, blev der afholdt et møde på hans danske adresse på Amager. Dagsordenen på mødet var det unge par, og der deltog et sted mellem 15–20 personer. Senere blev der igen afholdt et møde samme sted. Under et af møderne skulle dødsdommen over parret være blevet afsagt.

Det unge par havde taget ophold hos en af Emals bekendte på Amager. Efter at have opholdt sig der nogle dage, frygtede de, at de var ved at blive afdækket af Ghazalas familie, hvorfor de i stedet tog ophold hos en bekendt i Københavns nordlige kvarter. Det sidste opholdssted var et led længere ude i Emals bekendtskabskreds. Her var de frem til omkring den 20. september, hvorefter de en tidlig morgen blev kørt til en togstation, hvorfra de tog videre mod Jylland, nærmere Fredericia.

Begge de adresser, hvor det unge par havde taget ophold efter deres forsvinden, blev i tiden mellem den 5. september og til den 21. september opsøgt af blandt andet dræbtes fader Ghulam Abbas, hendes frabroder Asghar Ali, hendes morbroder Walayat Khan med flere. Sidstnævnte Walayat Khan har ligeledes foretaget observationer mod adressen i det nordlige København, hvor det unge par på et tidspunkt havde taget ophold. Disse observationer blev foretaget kort før, det unge par forlod adressen og tog til Jylland.

Videre havde parrets bekendt i det nordlige København haft besøg af Ghazalas familie. Under disse besøg var det klart, at familien ønskede at få oplyst, hvor det unge par befandt sig, og de ønskede at finde dem.

Da det unge par ankom til Fredericia, indlogerede de sig på hotel ”Postgården”. Her opholdt de sig nogle døgn. Onsdag den 21. september indfandt de sig på Middelfart Rådhus, og her indgik de ægteskab.

Kontakt med tanten

Under hele flugten havde familien gentagne gange forsøgt at finde det unge par, og der var via Ghazalas tante Perveen Khan telefonisk kontakt, idet Ghazala stolede på Perveen og betroede sig til hende. Perveen havde over for det unge par bedyret, at hun ikke gik videre til den øvrige del af familien om, at hun havde kontakt til Ghazala.

Efter flere forhandlinger lykkedes det Perveen at arrangere et møde med det unge par i Ringsted fredag den 23. september 2005. Nærmere skulle mødet finde sted på restaurant ”Ernas Bøfhus”. Det unge par tog toget fra Fredericia og kørte mod Ringsted. Under turen var der telefonisk kontakt til Perveen. Ankommet til Ringsted mødte det unge par Perveen, som havde taget sit lille barn med. De indfandt sig på restaurant ”Ernas Bøfhus” og holdt møde der.

På et tidspunkt gik Emal sig en tur, idet han ville lade kvinderne være alene. Mens han var uden for, blev han kontaktet af to pakistansk udseende mænd, som spurgte, hvilken nationalitet han var. Han blev urolig og fattede mistanke, hvorfor han oplyste, at han var tyrker. Emal vendte tilbage til restauranten. Her bestilte han en taxi, og i hast forlod Emal og Ghazala restauranten.

Det var meningen, at de skulle have taget toget fra Ringsted, men i stedet kørte de til Slagelse, hvorfra de ville tage toget til Jylland. Under turen fra Ringsted til Slagelse talte de i telefon med Perveen. Emal har til politiet forklaret, at de blev forfulgt af en nyere sølvgrå personbil.

Ankommet til Slagelse kørte de til Banegårdspladsen og betalte for taxaen. Ude på pladsen kom en mand løbende hen mod dem, og Emal genkendte ham straks som værende den ene af de personer, som havde kontaktet ham i Ringsted uden for restaurant ” Ernas Bøfhus”. Ghazala nåede at sige, ”det er min bror”. Herefter afgav manden skud mod Ghazala og Emal. Ghazala afgik ved døden, og Emal blev alvorligt såret.

Gerningsmanden løb fra stedet ad Sdr. Stationsvej mod Jernbanegade og videre mod broen til Valbyvej. Under flugten kastede han våbnet fra sig. Gerningsmanden blev klokken 15.18 anholdt, og han erkendte sig skyldig i drabet og drabsforsøget.

I forlængelse af gerningen og anholdelsen af gerningsmanden blev der iværksat en større efterforskning med henblik på at kortlægge forberedelsen og udførelsen af drabet og drabsforsøget.

Efterforskningen går i gang

Den indledende efterforskning blev foretaget af Slagelse kriminalpoliti, men det stod hurtigt klart, at Slagelse politi ikke havde de fornødne ressourcer til at nå målet, idet en sådan efterforskning kræver utrolig mange timer og folk, hvorfor Rejseholdet blev koblet på fra mandag den 26. september. Ved indledningen af opgaven mødte vi med ti mand og to ledere. Herudover stillede Slagelse politi ti mand til rådighed for at løse opgaven.

Det er altid således i store sager, at der i starten vælter ind med oplysninger, hvorfor efterforskningslederen har rigeligt at gøre med læsning af rapporter og disponering ud fra disse. Den anden leder, typisk souschefen eller chefen i afdelingen, har kontakten til den stedlige ledelse.

Ud over de interne gøremål så er der pressen, hvortil der skal være kontakt. I nærværende sag blev det opdelt således, at den overordnede kontakt til pressen havde den stedlige ledelse, og den efterforskningsmæssige del, som skulle til pressen, havde efterforskningslederen.

I starten af sagen var der ikke så meget at gøre rent pressemæssigt for efterforskningslederen, idet det blev besluttet, at Rejseholdet ikke officielt var på sagen, for gerningsmanden var anholdt, og det ville give arbejdsro, hvis ingen vidste, at Rejseholdet var koblet på. Først senere kom det frem, at vi var der, og så kom der daglig kontakt til pressen, både den skrevne og den elektroniske.

Ud fra det, vi vidste jævnfør afhøringer og kommende undersøgelser af sikrede tekniske genstande, var følgende målet:

Hvilke personer havde været i kontakt med det unge par i dagene op til den 23. september?

Hvilke personer havde været i kontakt med gerningsmanden?

Hvor havde de implicerede personer befundet sig geografisk og tidsmæssigt?

Det var hævet over enhver tvivl, at der lå et kæmpe stykke efterforskningsarbejde foran os, hvis vi skulle løfte bevisbyrden i sagen. Vi måtte vende enhver sten, ligesom de effekter, som var sikret, skulle gøres til genstand for en grundig undersøgelse. Ligeledes skulle samtlige vidner findes og afhøres. Det være sig vidner tæt på det unge par, vidner nært knyttet til familien Abbas, vidner som havde gjort observationer ved og omkring gerningsstedet i Slagelse, og vidner, som havde gjort iagttagelser i Ringsted.

I den indledende fase blev kollegaerne inddelt i tomandshold, og opgaverne blev fordelt følgende:

Forestå afhøringen af anholdte, og hvad det førte med sig.

Gerningsstedet og kontakten til KTA (Kriminal teknisk afdeling)

Finde vidner og genafhøring af allerede afhørte vidner.

Teleoplysninger og bearbejdning af disse.

Kontorhold, som holdt styr på bilagering med videre.

Familien til dræbte og gerningsmand.

Afhøring og pleje af forurettede Emal Khan.

Afhøring af Falcks personale og sygehuspersonale.

Ud over de nævnte opgaver kom der hele tiden ad hoc opgaver, som skulle løses i forbindelse med sagen, og til disse opgaver skulle der findes personale. Det blev ofte således, at der blev taget folk fra holdene, som så løste disse opgaver ud over deres faste gøremål.

Hver morgen blev der afholdt et såkaldt ”drabsmøde”, hvor de nye ting, som var kommet frem, blev drøftet, og holdene kom med indlæg om, hvad de havde fundet ud af. I dette forum blev ofte den videre efterforskning bestemt. På denne måde får efterforskningsholdet vendt det hele og kan bedre træffe de kommende beslutninger/dispositioner i den videre efterforskning.