Diverse

Hilsen fra himlen

Lindhardt og Ringhof

Hilsen fra himlen

Copyright © 1978, 2017 Diverse og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711843192

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Hilsen fra himlen

I løbet af en kølig forårsdag, nærmere betegnet lørdag den 5. april 1975, lød der i alt 29 pistolskud i en villa i Kanunki, der ligger i Kuusjoki sogn. Da disse skud havde lydt, var der kun en af oprindelig fem familiemedlemmer i live. Han alene kunne vidne om den frygtelige forbrydelse, der var begået — og han var morderen, kun 19 år gammel.

Dette familiedrama blev hurtigt opklaret; den side af sagen voldte ikke politiet nogle problemer. Men den forfærdelige forbrydelse indeholder detaljer, som motiverer til en nærmere redegørelse.

Efter at den 19-årige havde myrdet hele sin familie, stjal han de penge, han kunne finde i hjemmet. Summen indskrænkede sig til 70 mark og et checkhæfte med tretten checks. Han kunne derfor ikke gøre andet end at flygte, han kunne ikke blive i et hus, hvor der var fire myrdede, og han gik også ud fra, at naboerne ville blive nysgerrige, når ingen af de fire viste sig.

Da den unge mand forlod huset, låste han dørene efter sig. Hunden Peni, hans bedste ven, som stod bundet udenfor i en lang kæde, slap han løs. Han kunne ikke få sig selv til at dræbe et uskyldigt dyr…

Moderen har hovedpine

Sidst på ugen var der kun et eneste levende væsen, der bevægede sig i nærheden af huset, og det var hunden Peni. Hunden havde ingen mad, og den savnede sine mennesker.

Naboerne havde sidst set liv i nærheden af huset om lørdagen ved 15-tiden om eftermiddagen, da familiens yngste søn, Jari, var kommet hjem fra skole. Men da familien altid førte et roligt og stille liv, var der ingen, der reagerede over, at der ikke var nogen at se ved huset.

Det var naboens kone, der først begyndte at spekulere på, hvad der egentlig foregik, men i begyndelsen var der kun tale om vage mistanker. Om lørdagen havde hun tre gange været ovre ved naboens hus og banket på. Første gang, ved middagstid, hun var der, var der ingen, der lukkede op.

Men hun skulle over til en anden nabo, så hun var vendt tilbage en times tid senere. Da havde den ældste søn lukket op. Han havde dog først kigget ud af vinduet for at se, hvem det var.

Nabokonen havde spurgt efter drengens mor. Den unge mand havde stået i døren og forhindret hende i at komme ind i huset. Han havde svaret, at hans mor var syg af hovedpine og at den besøgende ikke kunne komme ind og tale med hende.

— Hvad er der nu i vejen, havde nabokonen spurgt sig selv. Men jeg må vel komme tilbage senere. Hun havde i øvrigt heller ikke den væverkam med, som hun ville aflevere.

Ja, hun kommer

Med den besked fra den ældste søn i huset gik nabokonen derfra uden at tænke mere over det. I dette tilfælde kunne hun overhovedet ikke forestille sig, at der skulle være tale om en forbrydelse. Alle i byen vidste jo, at drengen altid var rolig og føjelig.

Hun havde hentet væverkammen og var gået tilbage til naboens hus. Og præcis som før kiggede drengen ud gennem ruden, inden han åbnede. Men også denne gang stod han sådan, at den besøgende ikke kunne komme ind i huset.

Den unge mand sagde, at hans mor havde så ondt i hovedet, at hun ikke kunne komme ud og snakke med nabokonen.

Hun tænkte for sig selv, at der var mærkeligt, at hun kunne have en sådan hovedpine, at hun ikke engang kunne komme hen til døren eller råbe fra sengen. Men hun måtte nøjes med dette. Hun spurgte bare, om hans mor havde tænkt sig at tage med på turen til Helsingfors et par dage senere. Det havde hun tidligere lovet.

— Ja, jeg tror nok, hun kommer, havde den unge mand svaret. Nabokonen lagde imidlertid mærke til, at han virkede ualmindelig nervøs.

Et stille hus

Weekenden gik, og der kom også en anden nabo og bankede på — men nu kom der ingen og åbnede. Familiens bil stod imidlertid på sin plads ved gården, og hunden gik omkring for sig selv. Der lød ikke en lyd fra huset, og der var tilsyneladende heller ingen mennesker.

Naboerne begyndte efterhånden at kredse om en ting. Den ældste dreng i familien havde for nylig anskaffet sig en konkurrencepistol og havde trænet flittigt. Mistankerne begyndte at blive stærkere hos naboerne.

Men der skulle gå endnu to dage, før der var nogen, der reagerede. På det tidspunkt havde familiens yngste søn, Jari, været væk fra skolen i to dage, og familiens datter, Merja, var ikke mødt op hos lægen, selvom hun havde bestilt tid. Heller ikke faderen og moderen havde været på arbejde. Der var heller ingen, der lukkede op for sognets sygeplejerske, da denne prøvede at komme i kontakt med familien.

Nu var det på tide at tilkalde politiet.

Familiens skæbne bliver opdaget

Politiet kom til stedet tirsdag morgen. Da man var kommet ind i huset, forstod politimændene med det samme, hvorfor der havde været så stille i familiens hus. Man fandt fire familiemedlemmer myrdede. Det var faderen, Arvo, 45 år, moderen, Pirkko, 43 år, datteren Merja, 18 år, og sønnen Jari, 16 år. De var alle blevet skudt flere gange i hovedet og kroppen. Morderen havde dækket sine ofre til, inden han havde forladt huset. Den eneste, man ikke fandt, var den ældste søn, Jarmo. Man kunne heller ikke finde hans pistol.

Efter den indledende undersøgelse på gerningsstedet kom politiet frem til, at mordene var begået på forskellige tidspunkter i løbet af lørdagen. Ofrene var sikkert blevet skudt i den rækkefølge, de var kommet hjem på den skæbnesvangre lørdag.

Først havde moderen og datteren mødt deres skæbne og senere på eftermiddagen faderen og den yngste søn. Naboerne havde jo set Jari komme hjem fra skolen omkring klokken 15 den dag.

Hvor var Jarmo?

Politiet prøvede at finde ud af, om der var forsvundet noget fra huset. Efter den undersøgelse vidste man, at den eneste, man kunne mistænke for mordene, var sønnen Jarmo.