Diverse

Røveriet mod ABAB

Lindhardt og Ringhof

Røveriet mod ABAB

Copyright © 1993, 2017 Diverse og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711845578

1. e-bogsudgave, 2017

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Røveriet mod ABAB

Det til dato (november 1991) beløbsmæssigt største røveri i nordisk kriminalhistorie blev begået mod værditransport selskabet ABAB Värdetjänst AB’s boksanlæg under forretningscenteret Östra Nordstaden i Göteborg den 19. april 1991. Udbyttet sneg sig op på det svimlende beløb af 17.741.600 svenske kroner.

Da alt omsider var klarlagt, kunne det fastslås, at nogle usædvanligt ubekymrede ansatte og tidligere ansatte ved værditransportselskabet havde dannet, hvad man må betegne som en ”bestyrelse” for en af de farligste røverbander, der har opereret i de nordiske lande. Farlig, ikke på grund af voldelig fremfærd, men på grund af deres adgang til ”insider”-viden og ”bestyrelsens” baggrundskendskab til de rutiner, der følges ved værditransporter.

Hvad der var begyndt som drengedrømme om ”det store kup” udviklede sig til grove røverier, bedragerier, smugleri, narko-salg m.v.

I denne artikel får hovedpersonerne fra banden fingerede navne, ligesom bandeledelsen vil blive omtalt som ”bestyrelsen”, hvilket var det udtryk, der blev anvendt mellem ”bestyrelsens” formand og forhørslederen.

Vagtens sidste time

Den kvindelige vagtmand Anita havde påbegyndt sin tjeneste fredag den 19. april 1991 kl. 15.00. Vagten sluttede kl. 22.00. Den sidste time mellem kl. 21.00 og 22.00 skulle Anita være alene.

Til Anitas opgaver på denne vagt hørte bl.a. kontrol med opståede fejl på Första Sparbankens kontantautomater. Sammen med en mandlig kollega havde hun behandlet en del fejl, der var opstået i løbet af aftenen den 19. april. Anita og hendes kollega kunne også via en monitor følge, om nogen af områdets kontantautomater var ved at løbe tør for penge.

Kollegaen havde sidst på aftenen været i Kungälv for at udbedre en opstået fejl. Han var vendt tilbage til Göteborg og ABAB Värdetjänsts lokaler kl. 20.20. Eftersom han havde hovedpine, havde han afbrudt sin tjeneste, der ellers først sluttede kl. 21.00.

Det hørte desuden med til Anitas arbejdsopgaver på denne vagt at gå en runde i Första Sparbankens ejendom på Östra Hamngatan 8 mellem kl. 21.00 og 22.00. I kælderetagen til denne ejendom havde ABAB Värdetjänst til huse, og i disse lokaler var også den såkaldte pengetank, hvor bl.a. pengene til kontantautomaterne opbevaredes bag lås og slå. Denne runde på Första Sparbankens ejendom plejede at tage ca. 30 minutter. Anita havde reserveret et solarium på 6. sal mellem kl. 20.50 og 21.20. Hun havde lånt en femmer af sin mandlige kollega, inden han gik hjem.

Efter solarie-opholdet påbegyndte Anita sin runde i Första Sparbankens lokaler. Klokken var 21.20. Mellem kl. 21.30 og 21.35 slukkede hun lyset i bankens postafdeling. Så forlod hun banken og gik via en vindeltrappe ned i kælderen til ABAB Värdetjänsts lokaler. Vagten var ved at være forbi. En friweekend stod for døren. Anita sluttede af med at låse nøglerne inde i et skab. Hun kontrollerede også, at alarmen i Första Sparbankens lokaler var slået til og checkede med et andet vagtselskab, at alarmen rent faktisk virkede.

Anita forlod derefter selve sikkerhedszonen i ABAB’s lokaler og gik ud i garagen, som ABAB for øvrigt delte med et andet vagtselskab. Hun gik gennem garagen til et lokale, der går under navnet transportcentralen. Nu manglede Anita i princippet bare at skifte tøj, og weekenden var så godt som begyndt. Skæbnen havde noget helt andet i vente for hende.

Pistol og haglgevær

Anita gik fra garagen op ad en ståltrappe til transportcentralen. Hun åbnede døren med en nøgle. Døren lukkede automatisk efter hende. Anita nåede kun at tage et par enkelte skridt ind på transportcentralen, før hun til venstre for sig opdagede en høj maskeret mand, bevæbnet med et oversavet haglgevær. Til højre for den høje røver stod en meget mindre, men ligeledes bevæbnet mand. Begge røvere var maskeret med nylonstrømper over ansigtet. Det fremgik snart, at den lille af de to var bevæbnet med en pistol, som Anita opfattede som temmelig ”firkantet”.

Anitas første tanke var, at nogle af hendes arbejdskammerater tog gas på hende. Det hele forekom så uvirkeligt. Der kunne da umuligt være tale om et rigtigt røveri. Sådan noget sker kun for andre, nåede Anita at tænke. Hun havde arbejdet for vagtselskabet siden den 22. maj 1989, men havde aldrig tidligere været udsat for røveri.

Anita blev imidlertid hastigt belært om, at det var en særdeles virkelig situation, hun befandt sig i. Den lille røver gik hen til Anita og satte sin pistol i tindingen på hende. Derefter befalede røveren:

– Ingen skrigeri! Vær stille!

Røveren gentog flere gange, at Anita skulle være stille. Han virkede særdeles nervøs. Umiddelbart efter fik Anita trukket et brunt håndklæde ned over ansigtet. Hun fik det over hovedet, men det blev ikke bundet sammen om halsen. Anita fornemmede, at det var den høje af røverne, der stod for det med håndklædet.

Anita mærkede begge mundingerne fra det oversavede haglgevær i ryggen. Hun modtog ordren:

– Gå lige fremad, og gør som vi siger!

Både retning og hastighed blev dirigeret ved hjælp af tryk i ryggen med geværmundingen. Anita opfattede det, som om hun blev ført hen til omklædningsrummet. Dette lå i forbindelse med transportcentralen. Hun fik besked på, at lægge sig ”på alle fire”, med knæ og håndflader mod gulvet. Da hun adlød ordren, gled håndklædet lidt op. Hun kunne genkende gulvbelægningen og fik bekræftet, at hun befandt sig i transportcentralens omklædningsrum.

En af røverne spurgte Anita:

– Hvor har du security-kortet? Hvor har du nummeret? Hvad er din kode?

Anita, nu skræmt fra vid og sans, svarede:

– Det kan jeg ikke huske!

Security-kortet kræves som en slags ”nøgle”, når man skal have adgang til visse af lokalerne. Til kortet hører en personlig kode. Alle tilfælde, hvor kortet har været i brug, registreres centralt.

– Tag det roligt, så kommer du i tanke om det! Vi gør dig ikke noget, hvis du bare gør, som vi siger, instruerede en af røverne hende.

Intet valg

Anita svarede, overbevist om at røverne ville skyde hende:

– Jeg gør, hvad I siger.

Anita mente ikke at kunne gøre andet end at udlevere koden til sit security-kort. En af røverne tog et par nøgler, som Anita havde i venstre hånd. De var til et panel i vagtrummet. Anitas sidste embedshandling skulle have været at smide nøglerne i en såkaldt nøglefælde på formandens kontor på transportcentralen. Nøglerne skulle så bruges af personalet på dagholdet lørdag den 20. april. Det var derfor Anita havde dem i hånden.

Så fik Anita en klud stoppet i munden. Derefter blev hun tapet til over munden, men uden på håndklædet. Næsen var stadig fri. Derefter blev arme og ben tapet sammen, således at håndfladerne stødte mod hinanden under knæene. Benene samledes ved anklerne. Til sidst blev hun tapet sammen fra anklerne og helt op over hovedet. Anita hørte en af røverne ånde meget hektisk under dette arbejde. En af dem spurgte Anita:

– Kan du få vejret?

– Nej, svarede Anita, der nu var grebet af såvel en god portion panik som begyndende åndenød. En af røverne svarede:

– Vær stille! Vær stille!

Lidt efter blev der revet hul i håndklædet omkring næseborene for at lette Anitas vejrtrækning.

Bagefter bar røverne Anita ind i, hvad der senere viste sig at være bruserummet. Anita, der vejer 70 kg, opfattede røverne som ekstremt stærke. De sattehende ned midt på gulvet i bruserummet uden nogen form for støtte. Anita fik igen besked på at være stille, ”ellers ville hun blive skudt”. En af røverne gav udtryk for, at han ville blive på stedet.

En af røverne spurgte igen efter Anitas securitykort. Anita gav tegn til, at kortet sad i en klemme på brystet, og mærkede, at det blev fjernet. Anita mente at kunne høre en dør blive barrikaderet. Inden røverne lukkede døren, hørte hun dem tale sammen på, hvad hun opfattede som et arabisk sprog.