Finn Zinklar

Som sunket i jorden

Lindhardt og Ringhof

Som sunket i jorden

Copyright © 1987, 2018 Finn Zinklar og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S

All rights reserved

ISBN: 9788711855102

1. e-bogsudgave, 2018

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig brug må kun ske efter aftale med Lindhardt og Ringhof samt forfatter.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Som sunket i jorden

Susanne ville opspore sin kusine, som var forsvundet og frygtet myrdet. De to lignede hinanden, og derfor kunne netop hun måske lokke morderen frem …

Tror du virkelig, at når politiet ikke kan, så kan du helt alene opklare et mord? For andet kan det vel ikke være.

Susannes veninde havde ikke lagt skjul på sin tvivl, da hun hørte, at Susanne ville bruge den uges ferie, hun havde gemt til slutningen af august, til at besøge den lille færgehavn på Fyn, hvor hendes kusine Marie var forsvundet sporløst i maj.

– Jeg vil i hvert fald prøve, sagde Susanne. – Jeg nægter simpelt hen at tro, man kan forsvinde sporløst i et lille land som vort.

Susanne og kusinen havde altid stået hinanden meget nær. Der havde kun været et års aldersforskel mellem dem, og ikke blot karaktermæssigt, men også af ydre havde de lignet hinanden så meget, at mange havde troet, de var søskende, når de så dem sammen.

Men de havde beskæftiget sig med vidt forskellige ting. Susanne selv var edb-operatør, mens hendes kusine havde været cand.mag. i kunsthistorie. Især middelalderlige kalkmalerier havde haft hendes store interesse.

Midt i maj tog Marie af sted til den lille færgehavn for at studere og fotografere nogle nyrestaurerede kalkmalerier i en gammel landsbykirke få kilometer derfra. To dage havde hun afsat til besøget og var taget ind på byens eneste hotel. Det var netop blevet ombygget og helt moderniseret, efter at færgehavnen havde fået sin nye store marina, der i højsæsonen trak turister til fra nær og fjern.

Allerede en time efter sin ankomst var hun kørt ud til landsbykirken. Og lige siden havde hun været som sunket i jorden.

Hendes bil var næste morgen blevet fundet forladt på landevejen et stykke fra kirken.

Da man regnede med, at der måske forelå en forbrydelse, var rigspolitiets rejsehold blevet tilkaldt. Men skønt hele omegnen var blevet finkæmmet af medlemmer af det lokale hjemmeværn med hunde, havde man ikke fundet mindste spor af den forsvundne unge kvinde. Og til sidst havde politiet måttet henlægge sagen. Mange af de lokale beboere var blevet afhørt, men ingen kunne give oplysninger af værdi.

Susanne ankom om eftermiddagen. Hun havde, ligesom sin kusine, bestilt værelse på hotellet.

Den, der – ifølge politiet – sidst havde set hendes kusine i live, var hotelejeren. Han var en nydelig og meget velklædt ung mand, der gjorde et særdeles sympatisk indtryk. Han stod selv bag skranken i receptionen, da Susanne trådte ind.

Og han fulgte også Susanne op på det smukt møblerede værelse.