Diverse

Internationell narkotikabrottslighet

Saga

Internationell narkotikabrottslighet
Nordisk Kriminalkrönika är ett historist verk. Berättelserna och samlingarna är uttryck för den samtid som de skrevs i, och kan i enstaka fall ha föråldrat eller kontroversiellt innehåll. Eventuellt stötande material är inte uttryck för förlagets hållning.
Copyright © 1994, 2018 Diverse och SAGA Egmont, an imprint of Lindhardt og Ringhof A/S Copenhagen
All rights reserved
ISBN: 9788726017717

1. E-boksutgåva, 2018

Format: EPUB 2.0

Denna bok är skyddad av upphovsrätten. Kopiering för annat än personligt bruk får enbart ske efter överenskommelse med Saga samt med författaren.

Lindhardtogringhof.dk

Saga är ett förlag i Lindhardt og Ringhof, ett förlag inom Egmont-koncernen

INTERNATIONELL NARKOTIKABROTTSLIGHET

Av Kjell Sturesson, kriminalkommissarie, chef för Rikskriminalpolisens narkotikarotel, Stockholm.

Den 4 mars 1992 skickade Interpol Ankara ett telegram till Interpol Stockholm och hemställde att tre polismän skulle tas emot och hjälpas tillrätta under ett besök i Stockholm. Polismännen skulle ankomma Arlanda den 12 mars klockan 13.35 och återvända den 17 mars. Det handlade alltså om fem dygn som polismännen skulle ”tas omhand”, vilket bland annat innebar heltidsjobb för en man.

Varför skulle de egentligen besöka Sverige och Stockholm? Jo, saken var den, att de båda till maximum för grova narkotikabrott dömda turkarna Ali och Heybet Ay lyckats med konststycket att överföra straffverkställigheten till ”hemlandet”. De tre turkiska polismännen skulle nu hämta hem dem. Ali och Heybet Ay hade vid den här tiden varit frihetsberövade i närmare fyra år.

Överförandet av straffverkställigheten kunde kanske anses OK beträffande Heybet, men mera tveksamt när det gällde Ali. Han hade nämligen blivit svensk medborgare några år tidigare – innan han greps och dömdes.

Hur som helst kunde inte svensk polis göra något åt det beslut kriminalvårdsstyrelsen fattat – trots att det borde vara uppenbart att något ”djävulskap” var på gång.

Det skall i sammanhanget noteras att Sverige och Turkiet skrivit under en konvention om ”överförande av straffverkställighet”.

Den 17 mars, då de tre turkiska polismännen gick ombord på flight TK 634 på Arlanda vid 14.30-tiden, hade de Ali och Heybet Ay med sig.

Ganska omgående, det handlade bara om några få dygn, försattes Ali och Heybet på fri fot. Som stöd för detta hänvisade turkarna till en ungefär årsgammal lag om amnesti. Den här lagen var i första hand riktad mot personer som dömts för politisk terrorism, men den kunde tydligen tillämpas på andra, till exempel personer som dömts för grova narkotikabrott...

Bakgrund

Under senare delen av 1987 fick Rikskriminalpolisen informationer om att två personer som bodde i Sverige var inblandade i en mycket stor och välorganiserad smuggling av heroin från Turkiet till Holland, Italien med flera länder i västra Europa. De två var kusiner med kurdturkiskt ursprung och deras namn var Ali och Heybet Ay.

I december 1987 hölls ett möte i Utrecht mellan personal från Rikskriminalpolisen och en där i oktober, bildad grupp för att bekämpa personer som var inblandade i omfattande narkotikabrottslighet. Då hemställdes att den svenska polisen skulle starta en spaning mot kusinerna Ay, eftersom det konstaterats narkotikarelaterade kontakter mellan dem och Utrecht-gruppens objekt.

Den 11 januari 1988 inledde Rikskriminalpolisen teknisk och fysisk spaning mot Ali och Heybet Ay. Båda bodde i Stockholmsområdet, Ali i väster- och Heybet i söderförort. I Sergelområdet drev Ali en klädesaffär/boutique.

Italien-delen

När vi så på allvar började jobba med ärendet, konstaterades att Ali ej var hemma, utan befann sig på resande fot, närmare bestämt i Verona, Italien. Några dagar senare kom han med flyg till Amsterdam från Milano. Under de här dagarna hade en mängd samtal ringts och tagits emot av Heybet och som hade med Alis ärende i Italien att göra. Heybets bostadstelefon var tillfälligt avstängd för utgående samtal på grund av en obetald räkning på cirka 30 000 kronor. Han kunde alltså endast ta emot samtal, inte själv ringa. För att göra detta var han hänvisad till allmänna telefonapparater eller Alis butikstelefon.

I de här samtalen framgick att något inte fungerade efter uppgjorda planer, att det handlade om en mycket stor summa pengar samt att det var förenat med stora risker för Ali att själv försöka ordna detta. Han kunde – om det ville sig illa – bli både rånad och skjuten. Man kände till att detta hänt tidigare i liknande situationer. Det var främst familjemedlemmarna i Turkiet med överhuvudet själv, Nusrettin Ay, som var oroliga. Detta smittade av sig på Heybet och en annan person, också av samma ursprung, boende i Sundsvall med fru och fem barn medan asylutredning pågick.

Den här mannen, Abdurrahman Bayram, visade sig vara väl insatt i vad det hela rörde sig om och medverkade i verksamheten bland annat genom att agera som ”sambandscentral” mellan organisationens turkiska del och den västeuropeiska. Han tog alltså emot och vidarebefordrade meddelanden och direktiv. Ibland hade han dessutom egna förslag och idéer till lösningar av aktuella problem. Ali däremot tog det mera lugnt, och efter vad som framkom i ett samtal den 15 januari hade han löst problemen utan att råka illa ut.

Genom den här mer eller mindre nervösa kommunikationen över telefonerna avslöjades att Ali var anträffbar hos en Antonio Bolla, född 1940, hemmahörande i Verona och känd i narkotikasammanhang. Han misstänktes tillhöra en internationell narkotikasmugglingsliga.

Italienarna ”inbjudna” att samarbeta

Den 3 februari skickades ett telegram från Rikskriminalpolisen via Interpol Stockholm till Interpol i Rom vari det hänvisades till viss tidigare korrespondens, såväl per telefon som per telegram, och hemställdes om att ett mera operativt samarbete snarast igångsattes. I detta skulle bland annat telefonavlyssning av de av oss aktualiserade telefonnumren i Verona ingå.

Samma dag klockan 16.00 flög Ali från Arlanda till Milano via Zürich.

Under perioden från den 17 januari till den 3 februari var det till en början ganska lugnt i den här delen av ärendet i sin helhet. Detta ändrade emellertid en ”APO”-farbror på genom att han kvällen den 26 januari ringde till Ali, som då befann sig på en adress i Amsterdam, vars telefon var föremål för avlyssning. ”APO” beordrade Ali att ringa Antonio och säga åt honom att ha pengarna färdiga till kommande måndag, det vill säga den 1 februari.

Den 30 januari återkom Ali till Sverige och det ledde till ett intensivt ringande såväl till Turkiet som till Italien. Eftersom det tydligen inte alls fortlöpte som Ali med flera planerat, blev han tvungen att återigen ge sig iväg söderut och när han så satte sig tillrätta i planet till Italien den 3 februari var hans uppgift att medla och samordna mellan personerna från Turkiet och Bolla och dennes medhjälpare. Dessutom skulle Ali ”lägga upp” ett nytt konto på en bank i Lugano, Schweiz.

Jättebeslag av heroin i Verona

Den 6 februari meddelades från Verona att såväl den tekniska som den fysiska spaningen var i full gång. Efter ett utomordentligt väl genomfört spaningsjobb greps Antonio Bolla den 17 februari tillsammans med två italienare i Verona och i samband med detta beslagtogs 85 kilo heroin och cirka 800 kilo mjölksockerpulver. Det senare var avsett för utblandning av heroinet. Tydligen hade man vissa planer för framtiden...

Ingripandet gjordes i ett garage i Verona, som tillhörde Bolla.

Den 6 februari befann sig Ali Ay fortfarande i Italien. Den 8 februari hade han förflyttat sig till Schweiz och tio dagar senare fanns han i Amsterdam.