Olrik

Den röda diamanten

- erotisk novell

Lust

Den röda diamanten - erotisk novell

är översatt från danska av Gideon Fleck efter

A Lethal Femme Fatale

Copyright © 2018, 2018 Olrik och LUST

All rights reserved

ISBN: 9788726106503

1. E-boksutgåva, 2018

Format: EPUB 2.0

Denna bok är skyddad av upphovsrättslagen. Kopiering för annat än personligt bruk får endast ske vid överenskommelse med LUST samt författaren

DEN RÖDA DIAMANTEN

Klockan var omkring 11 på förmiddagen en grå dag i mitten av oktober och regnet hängde i tunga skyar och väntade på att översvämma staden.

Jag lade på telefonluren efter ett samtal med en ung kvinna som hade ringt för att få min hjälp.

Jag är privatdetektiv, så ”hjälpen” som jag säljer är ofta av det slag som inte går att be polisen om. Även om jag faktiskt har en bakgrund som polis.

Dagens tidning låg framför mig. Det var fortfarande nyheten om den ryska satelliten Sputnik som fyllde rubrikerna. Amerikanerna hade blivit tagna med byxorna nere – och nu kom den ena tårdrypande historien efter den andra om varför ryssarna lyckades att kölhala den amerikanska rymdindustrin.

Jag hade inget otalt med någon av dem. De hade allihop sin fasta lön. Villa, bil, och en söt liten fru, medan jag satt här på mitt kontor. En fällsäng förvandlade det till ett sovrum. Till och med det nedlusade rum som jag haft på ett närliggande motell hade jag fått säga upp för att spara pengar.

Men nu kom kunderna. Fröken Agnethe Augustivo, som inte velat avslöja uppdraget över telefon, men som hade röst som var så sexig att jag genast kom överens om att träffa henne.

Självklart väntade den regntunga himlen med att explodera tills det ögonblick som jag stod ute på gatan. Jag ropade efter en taxi som körde mig genomvåt till Paradiso, den bar som hon gett mig adressen till.

Jag kände till Paradiso väl. Det var ett av de ställen dit fina flickor inte går. Utifrån var det en jazzklubb som hade tjänat stora pengar under förbudstiden och som nu hade flera privata bakomliggande lokaler där maffian och andra ljusskygga existenser kunde ha privata arrangemang. För att vara en ung fröken med ett så distingerat namn som Augustivo var det ett märkligt val av mötesplats.

Hon satt redan i baren. Mycket yngre än vad jag hade kunnat skönja på hennes hesa sexiga röst i telefonen. Men otroligt vacker. Det låg något spanskt över hennes utseende och hon var iförd en svart klänning och en liten hatt med svart flor, som tydligen signalerade att hon var i sorg. Eller åtminstone för att ge sken av att hon var det. Det knallröda läppstiftet på hennes fylliga mun tydde på att hon möjligtvis hade andra planer för kvällen än att gå till den sena gudstjänsten.

Efter många år som polis och senare detektiv får man en god näsa för om folk är uppriktiga eller om de rättar sig efter den sanning som passar bäst för situationen – och inte mint deras roll i den. Kvinnan framför mig hörde absolut till den senare kategorin.

Hon räckte mig en behandskad hand. ”Jag är så glad för att Ni kunde komma. Ni anar inte hur mycket er hjälp betyder för mig.”

Hon andades in så häftigt att det närmast lät som en snyftning.

Jag nickade bara. Opåverkade av hennes spel. För ett spel var det.

”Jag tillät mig att beställa en drink åt Er”, sa hon och nickade till bartendern som satte fram en appletini framför mig. Jag knuffade försiktigt bort den. Sådant sött prål har aldrig varit något för mig. Istället beställde jag en Jack on the rocks och först nu såg jag på henne, lite frågande med lyfta ögonbryn.

Hon böjde sig fram mot mig. Dels för att understryka hemlighetsmakeriet, men också för att överrösta ljuden från ställets trumpetare, som var mitt uppe i ett solo bakom oss – men allra mest för att Agnethe – om det nu var hennes riktiga namn – tydligen inte tvekade inför att använda sin kropp för att få sin vilja igenom.

Och jag hade inga skäl till att tvivla på att det fungerade.

”Min mamma har just dött.” Återigen ryckte hon till vid det sista ordet så att det en liten snyftning slapp ut.

”Och på sin dödsbädd sa hon att jag skulle ha en ring som hon alltid hade burit. En liten guldring med en röd sten. Men min moster har tagit den och påstår nu att hon inte vet var den är.”

Jag nickade och snurrade lite med mitt glas så att isbitarna klirrade mot varandra.

”Det låter som en sak för polisen”, sa jag.

”Nej, nej”, sa hon bestört. ”Då säger hon bara att den är borta … och kanske ...”

Hon höll upp sin hand framför munnen i en teatral gest, som för att dämpa ljudet av en hulkning. ”Kanske säljer hon den. Och så har jag inget från min mamma.”

”Så du behöver mig för att stjäla en ring från en gammal dam?”

Hon försökte att se oerhört överraskad ut. ”Nej, det var absolut inte min avsikt. Varför i all världen frågar ni mig om det?”

”Om man lägger samma två och två, blir det inte sällan fyra”, svarade jag och tillade: ”och några gånger 22.”

Hon såg eftertänksamt på mig. Och bytte fullständigt kroppshållning. Den lilla, sörjande flickan förvandlades till en kvinna. En femme fatale.

”22. Det är min ålder”, sa hon och log inbjudande.

”Där ser man”, sa jag och noterade att vi plötsligt satt och flirtade.

”Men, herr detektiv.” Hon petade mig lätt mot bröstet med ett finger. ”Jag tänkte bara att ni kanske kan ta reda på var hon gömmer ringen. Så kan jag ta den själv, nästa gång jag är på besök. Det är ju min.” Hon smuttade på sin drink och såg på mig med sina stora, mörka och sensuella ögon. ”Det är väl det man har privatdetektiver till?”

”Och vad föreställer du dig att betalningen ska vara?”, frågade jag och lät min blick glida från hennes stora, röda läppar och ner över den svarta klänningen.