Anne Wolden-Ræthinge

Ninka interviewer Villy Sørensen igen

Lindhardt og Ringhof

Ninka interviewer Villy Sørensen igen
er oprindeligt udgivet i
Nye Ninka-interviews

Forsidebillede: Jens Dresling/Politiken/Ritzau Scanpix
Copyright © 1980, 2020 Anne Wolden-Ræthinge og Lindhardt og Ringhof Forlag A/S
All rights reserved
ISBN: 9788726212105

1. e-bogsudgave, 2020

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet i medfør af gældende dansk lov om ophavsret. Kopiering må kun ske i overensstemmelse med loven. Det betyder f.eks. at kopiering til undervisningsbrug kun må ske efter aftale med Copydan Tekst og Node.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Villy Sørensen

Ung mand på 50 – en floskel, når manden er Villy Sørensen, født med talentets belastende byrde, og altså fra starten aldersstegen. Men Oprøret har gjort ham godt. Rebellen fra Midten varmes ved det bål han sammen med sine to medforfattere, Helveg og Meyer, satte lunte til med bogen »Oprør fra Midten«. De forløbne måneder har været et orgie af debat, kritik, angreb – selvfølgelig også medhold og ros – men det er striden, der sætter pulsen i vejret, ikke skulderklappene. Man har opnået præcist hvad man ville: at pirke til vor ligegladhed og vor sorte samvittighed – at fyre op under vore visioner, få os til at virkeliggøre vore drømme. Blot et par af dem.

I tilgift har Villy Sørensen selv fået et vitamintilskud med langtidsvirkning: en æres-doktortitel ved Københavns Universitet. Føj dertil befrielsen ved at have afleveret et manuskript, nemlig en Erasmus fra Rotterdam-oversættelse, og glæden ved allerede at have næsen godt nede i det næste. Filosoffers og kunstneres privilegium er en livslang og uafbrydelig arbejdsdag. De må vælge døden, hvis de forlanger et hvil. Og Villy Sørensen vælger så afgjort livet.

– Det, der fascinerer mig ved Erasmus, er, at han sætter spørgsmålstegn ved hele det værdisystem, middelalderens kristne kulturer vil vedgå. Erasmus stiller spørgsmålet: har civilisationen ikke fjernet sig for langt fra naturen? – er vores kultur ikke blevet for kunstig? Og hvis nu man tænker tilbage på sen-middelalderen, så kommer man især til at tænke på skolastikken, altså: en form for subtil teologi, der diskuterede dogmatiske problemer, men helt havde mistet forbindelsen med kristendommens humane indhold. Og det er selvfølgelig dristigt at kritisere kirken på det tidspunkt, da kritik blev opfattet som kætteri, og kætteri tit blev straffet med døden ... det bliver kritik jo trods alt ikke nu om stunder.

Men den der situation kan godt minde meget om vores egen. Jeg så for nylig en engelsk forfatter spørge, om ikke vore dages førende videnskabsmænd, nemlig økonomerne, stod i samme situation som skolastikerne i middelalderen. Men så må vi hellere lige få Luther med i den sammenhæng. Dette skrift, »Dårskabens Pris«, som jeg har kaldt »Tåbelighedens Lovprisning«, til det har jeg føjet en ret lang indledning. Det kom i 1511, og ti-året 1510–20 var epokegørende, dels har vi Erasmus, dels Thomas More, dels Machiavelli’s »Fyrsten«, og der kommer Luthers teser mod pavekirken. Luthers kritik af kirken er på de fleste punkter den samme, som Erasmusʼ kritik. Men hvor Erasmusʼ skrift er det første gennem-ironiske indlæg i den europæiske litteratur, er Luther mindre humoristisk og mere fanatisk, og det kommer efterhånden også til modsætninger mellem Luther og Erasmus af den grund. Det interessante er nu, at Erasmus – der efter min mening står mellem kirken, som er blevet forstokket, og en protestantisme, som er blevet rabiat – Erasmus står der i midten, og vil ikke tage parti for nogen af parterne, men gør hvad han kan for at forsone dem.