Nanna Damsholt

Kvindebilledet i dansk højmiddelalder

Lindhardt og Ringhof

Kvindebilledet i dansk højmiddelalder

Forsidebillede: Shutterstock

Copyright © 1985, 2021 Nanna Damsholt og Lindhardt og Ringhof

Alle rettigheder forbeholdes

ISBN: 9788726910476

1. e-bogsudgave

Format: EPUB 3.0

Denne bog er beskyttet i medfør af gældende dansk lov om ophavsret. Kopiering må kun ske i overensstemmelse med loven. Det betyder f.eks. at kopiering til undervisningsbrug kun må ske efter aftale med Copydan Tekst og Node.

www.lindhardtogringhof.dk

Lindhardt og Ringhof Forlag A/S, et selskab i Egmont

Til minde om Aksel E. Christensen

Forord

Siden jeg i 1974 begyndte at arbejde med kvinders historie i middelalderen, er der sket en vældig udvikling inden for dette forskningsfelt. En mængde detailstudier er dukket op, og inden for de allersidste år er der blevet skrevet flere samlede fremstillinger af kvinders historie i europæisk middelalder. Jeg tænker her bl.a. på Shulamit Shahars bog Die Frau im Mittelalter fra 1981 og Edith Ennens bog Frauen im Mittelalter fra 1984. Samtidig er de teoretiske sider af kvindeforskningen blevet videreudviklet. Det gælder teorier om patriarkatet, der nu bliver grundigt diskuteret. Skulle jeg begynde mit arbejde i dag, ville det forskningsmæssige udgangspunkt med hensyn til viden om kvinders vilkår i middelalderen og med hensyn til teorier og metoder være et andet. Mit arbejde er imidlertid ikke blevet gjort af andre, selvom der undervejs er dukket relevante afhandlinger og artikler op. Jeg har fastholdt min oprindelige plan og metode, men i det omfang det har ladet sig gøre, har jeg inddraget ny forskning enten i teksten eller i noteapparatet. Det gælder således bl.a. Birgit Strands disputats om Kvinnor och män i Gesta Danorum, 1980, der kom efter at jeg havde afsluttet min egen undersøgelse af Saxos kvindebillede.

Jeg skylder mange mennesker tak for opmuntring og interesse gennem årene, og disse mennesker burde takkes hver især, fordi de har vist deres interesse på forskellig måde og på forskellige tidspunkter. Det lader sig imidlertid ikke gøre, først og fremmest af pladshensyn. Enkelte skal dog nævnes:

Professor Aksel E. Christensen (død 1981) var min første lærer på universitetet. Hans glæde over historien, hans tro på mig og tillid til mine evner er begyndelsen og fundamentet for alt mit arbejde som historiker. Derfor er denne bog tilegnet mindet om ham. Blandt mine lærere og senere kolleger ved Historisk Institut, Københavns Universitet, ville jeg gerne have takket Tage E. Christiansen (død 1984), fordi han mere end nogen anden lærte mig noget om middelalderens væsen. For faglig bistand i mine første stipendieår og senere for venskab takker jeg Anne K.G. Kristensen.

Samarbejdet med andre interesserede i emnet kvinder i middelalderen har givet mig mange udenlandske, især nordiske kontakter og dermed mange glæder og oplevelser, både fagligt og menneskeligt. Blandt de mange personer jeg i denne sammenhæng gerne ville nævne, vælger jeg Karen Glente, som jeg har delt meget arbejde med, som jeg skylder megen tak for inspiration, samtaler, litteraturhenvisninger og for venskab.

Studenterne på Historisk Institut, Københavns Universitet, skylder jeg mere end tak, og det gælder især de kvindelige studerende, der satte mig i gang med dette projekt. Studenternes spørgsmål og kommentarer, reaktioner af forskellig art, har været med til at denne bog blev, som den blev. Vekselvirkningen mellem studenter og lærere er for mig en væsentlig del af forskningsprocessen, og mine elever har sikkert været de lærere, jeg skylder mest. Skal en enkelt nævnes, må det blive Niels Henrik Holmqvist-Larsen. Studenter og kolleger på Roskilde Universitets Center takker jeg for åbenhed og venlighed.

Læsesalen på Det kongelige Bibliotek har siden min studietid været min foretrukne arbejdsplads. Jeg takker bibliotekets personale for venlighed og munterhed i den daglige omgang. Jeg takker mine læsesalskammerater for tillid til mit projekt og for opmuntring gennem årene. I de senere år gælder dette især Marianne Alenius, Pil Dahlerup, Birgitte Hesselaa og Vibeke G. Petersen.

For renskrift af manuskriptet takker jeg Klaus Egeberg, der beredvilligt påtog sig arbejdet og holdt, hvad han lovede. For oversættelsen af resumeet takker jeg Grethe Jacobsen. Borgens Forlag takker jeg for at have antaget bogen til udgivelse og håber i skrivende stund på fortsat godt samarbejde.

Sidst men ikke mindst takker jeg de institutioner, der har finansieret min forskning: Københavns Universitet for et seniorstipendium og Statens Humanistiske Forskningsråd for et års løn. Statens Humanistiske Forskningsråd takkes endvidere for støtte til afhandlingens udgivelse samt oversættelse af resumeet. Ole, Søren og Niels Gangsted-Rasmussen’s Fond takker jeg ligeledes for støtte til udgivelsen. Institutionen San Cataldo takker jeg for en måneds studieophold i foråret 1981.

København 2.1.1985
Nanna Damsholt

KAPITEL 1
Indledning

Anledning

Da den nye kvindebevægelse begyndte, var jeg engageret andetsteds, nemlig i de to opgaver: at være mor og at være historiestuderende. I årene efter min eksamen blev jeg som undervisningsassistent, og kort efter som stipendiat og lektorvikar, ved med at have hovedet fuldt af mit arbejde som historiker og med at have baghovedet fuldt af tankerne på børnenes ve og vel. Kvindebevægelsens budskab nåede knap nok frem til min bevidsthed. En voldsom opvågnen blev mit møde med studenterne i 1974, hvor jeg blev involveret i tilrettelæggelsen af en kvindedebatdag på Historisk Institut. De krav, jeg her blev stillet overfor, fordi jeg var en af de få kvindelige ansatte, forekom mig rimelige, for ikke at sige selvfølgelige, men jeg havde i mit travle dobbeltliv ikke givet mig tid til at formulere dem for mig selv, på egne vegne, og her modtog jeg nu, som en forsinket opbakning af mit slid, studenternes ønsker om ændringer i studiet af forskellig art. Et hovedpunkt var kravet om at blive undervist i kvinders historie, at få lejlighed til at studere kvinders historie, skrive opgaver om den, opgive den til eksamen på fuldt legitim måde.

Mødet med disse krav, først og fremmest fra de kvindelige studerende, fik betydning for formuleringen af mit projekt som seniorstipendiat, et projekt som denne bog er resultat af.

Bogen i forhold til kvindebevægelse og kvindehistorie

Det nære mål med min bog skal præciseres i det følgende. På lang sigt er det mit ønske, at bogen må få en funktion inden for kvindebevægelsen. Det ville den efter min mening få, hvis den kunne bidrage til en forståelse af, hvorledes kvinders vilkår i dag hænger sammen med forhold i fortiden. Hvis den kunne underbygge den opfattelse, at forholdet mellem kønnene ikke blot er naturgivet, men også historisk betinget, og derfor bevægeligt.

Dette at ville finde sin identitet ved at lære sin fortid at kende og hente styrke her i kampen for fremtiden, er et gammelt fænomen. Det er en kendt praksis for individer, såvel som for grupper.

Er det overhovedet problematisk at skrive kvinders historie, at rendyrke dette aspekt? Det anses generelt ikke for fordægtigt at dele historien op i overkommelige felter, simpelthen af praktiske grunde. Det er eksempelvis blevet muligt at studere landbohistorie. Man kan i dag studere arbejdernes historie og altså også kvindernes. Den fælles tilskyndelse til at studere alle gruppers historie, det være sig sociale, etniske eller biologiske grupper, er at ville finde sin identitet, at hente styrke til kampen for fremtiden i den fælles fortid. Man vil derfor med sin historie møde modstand eller modvilje hos dem, der ikke ønsker gruppen styrket på denne måde.

Kvindehistorikere arbejder med kvindekønnets fortid, og denne forskning er i dag så etableret, at forskellene er store blandt dens udøvere og lader sig se. Dette gælder både definitionen af kvindehistoriens genstand og mål. De to retninger inden for kvindeforskningen der tegner sig tydeligst i dag, er den feministiske og den marxistiske.1 Den første finder kønsskellet afgørende og dominerende, den anden underordner det under kategorien klasse. I praksis vil den marxistiske kvindeforsker først definere sin undersøgelse ud fra en klassesynsvinkel, derefter fra en kønssynsvinkel.

Det vil fremgå af det følgende, at jeg finder det nødvendigt at arbejde med kategorien køn, al den stund kvinderne i den behandlede periode på en række områder var kategoriseret – og hvad dermed følger – som kønsvæsener. Sideløbende hermed må kvinder behandles efter deres sociale tilhørsforhold, da middelaldersamfundet rummede store sociale forskelle. I samme åndedrag skal det anføres, at kvinders stilling i dagens danske samfund gør begge analysekategorier relevante.

Nærværende undersøgelse placerer sig et sted mellem de to yderpunkter. Den tager sit udgangspunkt i en spørgeposition, og skal anskues som et af de mange arbejder der skal til for at afklare og allerhelst løse problemet: hvorfor og hvordan undertrykker mennesker, både mænd og kvinder, hinanden?

Kvindernes historie har sjældent udspillet sig på de scener, hvor historikerens blik faldt. Derfor er det et væsentligt punkt for historikere engageret i kvindebevægelsen, at flytte blikket således, at kvinder bliver synlige som deltagere i historien. I historieskrivningen, fra de videnskabelige værker til skolebøgerne, indtager kvinden en ringe plads.

Dette berettiger en feministisk kritik, et krav om at vores historie kommer med, og det på en værdig måde. Dette indebærer ikke blot, at kvinders særlige vilkår bliver draget frem, men også, at forhold vurderes fra kvinders synspunkt. De spørgsmål der vil blive behandlet i denne bog, vil gøre dem synlige – både som kønsvæsener, sociale væsener, som fiktive skikkelser og historiske personer. Emnet er kvindebilledet, som det fremtræder i den latinske litteratur i Danmark omkring 1200. Dette billede anskues og vurderes som afhængigt af det omgivende samfund, og emnet omfatter således også kvinders vilkår i dette.

Indfaldsvinklen, de litterære tekster, er valgt på grund af min interesse for litteratur. Desuden ligger der i disse tekster en ikke udtømt kilde til kvinders historie. Jeg mener derfor, at min undersøgelse vil bidrage til den kvindernes historie, der endnu er i sin vorden.

Problemstilling

Bogens hovedemne er en undersøgelse af, hvorledes kvinder fremstilles i litterære tekster på latin omkring 1200.

Jeg vil vise, hvorledes de forskellige genrer fremstiller og bruger kvinder, hvorledes den politiske situation og forfatternes forhold hertil indvirker, hvorledes forlæg og forbilleder spiller ind, hvorledes i sidste ende tekstens tilblivelse i et bestemt samfund også er bestemmende for den, og endelig vil jeg forsøgsvis gøre mig nogle tanker om, hvorledes teksterne selv bliver en faktor i samfundet.

Problemstillingen er den treleddede: hvorledes fremstilles kvinder i litteraturen i dansk højmiddelalder? Hvorfor således? Og med hvilken virkning?

Disposition

Det første spørgsmål, hvorledes fremstilles kvinder i litteraturen, vil blive besvaret gennem en analyse af, hvorledes kvinder fremtræder i udvalgte tekster, deres sociale tilhør, deres personlige egenskaber, udseende, karakter. Deres funktion i tekstens forskellige sammenhænge vil blive fremanalyseret og beskrevet, eksempelvis kvindeskikkelsernes narrative funktion og funktion i forhold til værkets hovedtema og sigte.

Spørgsmålet, hvorfor således, vil blive besvaret gennem en undersøgelse af den række faktorer, der kan forventes at have været bestemmende:

tekstens

genre,

–

forlæg,

–

formål,

–

ophavssituation,

–

forfatter m.m.

Yderligere vil spørgsmålet blive besvaret gennem en analyse af en række faktorer uden for teksten: den herskende ideologi i datidens danske samfund, kristendommen i dens forskellige versioner, og ikke mindst den hertil hørende katolske lærdoms-og kulturtradition. Da især det sidste er en meget betydningsfuld faktor som danner baggrund for alle de tekster, der her skal behandles, er kirkens kvindesyn taget ud som et særligt kapitel.

Teksterne som produkter af et bestemt samfund og samtidig som medvirkende i samfundsudviklingen berettiger det korte afsnit om det danske samfund. Når det drejer sig om Danmark i 1100- og 1200-tallet, er det ikke muligt først at give en nøjagtig skildring af, hvorledes kvinders stilling var, for derefter at tolke periodens tekster med denne viden som nøgle og basis. Problemstillingen fører ud i en balancegang, der består i at fortolke tekster ud fra en vis viden om samfundet, og derefter at gøre sig sine forestillinger om samfundet ud fra teksterne.

Det sidste spørgsmål, hvilken virkning kvindefremstillingen i litteraturen havde på samfundet, er næsten retorisk, hvis man vil besvare det inden for periodens egne rammer. På længere sigt er det derimod klart, at fremstillingen af kvinder i litteraturen har været traditionsskabende i den almindelige socialisation med dens skabelse af kønsidealet.

Terminologi

Udtrykkene kvindefremstilling, kvindebillede og kvindesyn skal kort kommenteres.

Ved kvindefremstilling forstår jeg den måde, hvorpå en tekst skildrer kvinder, både enkeltpersoner og grupper. Helhedsvirkningen af kvindefremstillingen kalder jeg kvindebilledet. Ved kvindesyn forstår jeg en sammenhængende opfattelse af kvinden, hendes natur, hendes tilbørlige plads i livet. Dette syn kan være såvel eksplicit som implicit i teksten.

Principielt kunne en tilsvarende undersøgelse af mandebillede og mandesyn foretages, og i et vist omfang omfatter bogen også en sådan.

At være opmærksom på fremstillingen af kvinder og ikke f.eks. på teksternes fremstilling af kongeskikkelser, er nyt, men ikke principielt og metodisk anderledes. Dertil kommer, at det efter min mening tilmed er mere i middelalderens ånd at være opmærksom på kønsforskelle, end vi traditionelt har været det. Kirkens forhold til køn og seksualitet var den meget bevidst og lå langt fremme i de gejstlige forfatteres bevidsthed.

Brug af udtryk som kvindefjendsk med synonymet misogyn og kvindeundertrykkende fortjener en kort kommentar, selvom jeg håber, at meningen med disse udtryk vil være klar udfra den kontekst, hvori de er anvendt. Problemet med begreberne kvindefjendskhed og kvindeundertrykkelse er deres normative indhold. I arbejdet med fortiden indgår – og bør efter min mening indgå – en holdning til denne hos historikeren. Samtidig bør denne så ihærdigt som muligt forsøge at sætte sig ind i den pågældende fortidige periodes normsystem, dvs. være i stand til at foretage en dobbelt vurdering.

Den katolske kirkes lære gik bl.a. ud på, at kvinden var og ifølge Bibelen skulle være manden underordnet. Denne opfattelse er efter min mening undertrykkende, i dag som dengang. Men jeg forsøger at sætte mig ind i datidens opfattelse. For den der opfattede rangordenen mellem kønnene som en af Gud skabt; og derfor eviggyldig orden, var en stillingtagen hertil utænkelig. At ville vurdere, endsige ændre på dette var at rokke ved verdensordenen. Set indefra ligger et kvalificerende udtryk som undertrykkende overhovedet ikke for, og med indefra mener jeg: set fra såvel troende mænds som kvinders side.

Som en konsekvens af forestillingen om det rigtige i kvinders underordning følger ofte en nedvurdering af kvinders egenskaber. For at legitimere deres underordnede placering beskrives de som uegnede til at tage ansvar, tænke etc. Kvinder opfattes som upålidelige, sladderagtige m.m. Det sidste er kvindefjendsk, dengang som i dag, og netop fordi vi i dag  lever med et ideologisk efterslæb, er det nødvendigt at forholde sig kritisk til denne opfattelse. Netop fordi visse aspekter ved kvindeundertrykkelsen i dag har rødder tilbage til middelalderen, må og vil ord som undertrykkende blive anvendt om middelalderlige forhold, selvom de set fra perioden selv er forkerte. Kvinder i middelalderen fandt sjældent lejlighed til at formulere sig skriftligt, og vor viden om de vilkår kvinder levede under, og kvinders egen oplevelse af dem, er forsvindende lille. Det var naturligvis kvinderne selv, genstanden for undertrykkelsen, der kunne have oplevet den som sådan, og ikke mændene, de eneste der skrev historie.

I sidste ende hænger terminologien, begreber og kategorier sammen med den synsvinkel, jeg har anlagt på stoffet, kvindesynsvinklen.

Kvindesynsvinkel

At læse tekster ud fra en kvindesynsvinkel, kræver ikke blot historikerens normale dobbeltbriller, men også et ekstra sæt glas. Det er fælles for historikere, uanset køn, at man i arbejdet med fortiden både må søge at forstå den indefra og fra et nutidigt synspunkt. At anskue historien ud fra en nutidig kvindesynsvinkel er uproblematisk, for så vidt som den pågældende historiker er sig sin situation, sin identitet, sine interesser bevidst. Problemerne opstår, når man forlader nutiden. Forskningstraditionen, og hermed mener jeg hele den vej der fører tilbage til fortiden, er stort set skabt af mænd. Middelalderens rester, dens oveleverede, originale tekster, er så få og tolkningen af dem så kompliceret, at mange års udforskning af dem må tages op sammen med den umiddelbare læsning. Kvindesynsvinklen skulle helst anlægges i alle forskningens led. Her er mine spørgsmål styret af den allerede anførte problemstilling, men bag den ligger meget dybere og mere omfattende spørgsmål: hvorledes var kvinders vilkår i middelalderen? Hvorfor således? Hvordan oplevede og reagerede kvinder selv på deres vilkår? Hvad kan vi i dag lære heraf i vores forsøg på at skabe en anden fremtid for kvinder?

Kvindesynsvinklen som jeg anlægger hænger naturligvis sammen med min opfattelse af begrebet kvinde. Kønnet er både biologisk og socialt bestemt, og derfor foranderligt. Forestillinger om, hvad der er naturligt – og derfor uforanderligt – for kvinder såvel som for mænd, spiller en rolle i køns- og samfundsdebatten. Mennesker i vort samfund, præget til bunds af teknologien, lever et unaturligt liv, fordi naturen ikke mere er, hvad den har været, og fordi der ikke går nogen vej tilbage. Vi må tænke og handle med denne viden, også når det gælder forholdet mellem kønnene, herunder definitionerne af, hvad der er naturligt for mænd og kvinder. Forskellene mellem mand og kvinde eksisterer, og de skal efter min mening ikke ophæves, men konsekvensen af forskellene skal debatteres. Behøver de føre til kvinders underordning eller undertrykkelse?

Fremgangsmåde

Som baggrund for tekstanalyserne gives først en kort beskrivelse af det danske samfund i højmiddelalderen samt en præsentation af kirkens kvindesyn. Herefter følger analyser af udvalgte tekster inden for tre grupper, hvoraf de to første er bestemt af deres genretilhør. De tre gruppers kvindefremstilling, kvindebillede og kvindesyn bliver til sidst sammenholdt i det korte sammenfattende afsnit.

Materialet

TIDSAFGRÆNSNING

Dansk højmiddelalder vil sige perioden fra ca. 1150 til ca. 1250, også kaldet Valdemarstiden. Netop inden for denne tidsramme skabes en stor litteratur med baggrund i den materielle og kulturelle opgangstid for landet. I denne periode blev riget samlet og udvidet, og gik derefter ind i en ny fase, præget af opløsning og nedgang.

TEKSTERNE

Det materiale jeg har valgt at undersøge, er periodens latinske litteratur, fortrinsvis affattet i Danmark. Materialet inddeles her i tre hovedgrupper:

Historieskrivningen, dvs. annaler og krøniker med Saxos Gesta Danorum som det centrale værk.

Helgenlitteraturen, dvs. de danske helgeners legender.

En tredje gruppe, hvor abbed Vilhelm af Æbelholts brevsamling er den vigtigste del.

Inden for disse tre grupper har jeg valgt at analysere enkelte tekster, og der vil i de respektive kapitler blive argumenteret for dette valg.

Vort kendskab til middelalderens tekster beror til en vis grad på tilfældigheder. En del er overleveret, en del ved vi er gået tabt, idet vi har vidnesbyrd om dens eksistens, f.eks. i bibliotekskataloger. Hvor stor en procentdel det overleverede udgør af det engang eksisterende, ved vi ikke, men må bygge vore slutninger på kvalificerede gæt. På gyngende grund er vi, når det gælder en vurdering af omfanget af den mundtlige tradition.

Det spørgsmål jeg stiller som det tredje, virkningen i samtiden af den måde, hvorpå kvinder blev fremstillet, bliver netop umuligt at besvare, fordi teksternes publikum og dettes forudsætninger er relativt ukendte. Der har eksisteret en mundtlig tradition på folkesproget, men dens omfang og væsen er som nævnt svær at bestemme. Anne Riising har i sin bog om den middelalderlige prædiken påpeget, hvor svært det er at skelne mellem en latinsk og en folkesproglig tradition. Hun giver eksempel på, at en prædiken holdt på folkesprog, udmærket kunne hvile på et manuskript affattet på latin.2 Hvis dette gælder i større omfang, er det umuligt at opretholde skellet mellem de to traditioner, både hvad tilblivelse og modtagelse angår.

Det er derfor en kunstig grænse, der sættes for min undersøgelse, og en praktisk afgrænsning, i høj grad bestemt af det overleverede materiale.

De valgte tekstgrupper er overvejende af litterær karakter, i modsætning til de bortvalgte tekstgrupper, lovmaterialet og diplommaterialet. Grænserne er imidlertid flydende, idet eksempelvis dele af abbed Vilhelms brevsamling i tredje hovedgruppe har karakter af lov- eller diplommateriale. Afgrænsningen er her foretaget efter et skøn, og i sidste ende efter interesse. Mit formål er at undersøge tidens kvindebillede og kvindesyn, og hertil egner de litterære tekster sig bedst. Det betyder ikke, at der ikke ligger en bestemt opfattelse af kvinder til grund for lovmaterialet; men jeg har valgt at lade det ligge. Der foreligger flere mindre undersøgelser af kvindernes stilling ifølge landskabslovene, og herunder også af det kvindesyn der ligger bag bestemmelser i disse love.3

De seneste fremstillinger der behandler kvinders retslige og sociale stilling i perioden, bygger fortrinsvis på lov- og diplommaterialet.4 I dette arbejde har det imidlertid været mit ønske at vise, hvorledes også litteraturen kan bruges som kilde til belysning af kvinders forhold. At tolkningen af de litterære tekster er afhængig af vort kendskab – vort mangelfulde kendskab – til kvinders samfundsmæssige stilling, skal ikke skjules, men holdes frem som en stadig udfordring.

Selvom tekstproblemerne vil blive berørt i analysekapitlerne, skal der generelt forudskikkes følgende.

OVERLEVERING

De tekster vi har overleveret fra middelalderen, kendes ofte i ufuldkommen skikkelse. Kun sjældent har vi den originale pergament, tiere en god afskrift, oftest en dårlig. Dårligdommen, set fra vort synspunkt, kan bero på, at afskriveren har ændret på sit forlæg, udeladt eller omskrevet helt eller delvist. Som regel kender vi ikke noget til tekstens tilblivelse, forfatter eller oprindelsessted, ud over hvad man selv kan udlæse af det overleverede materiale.

De tekster der skal behandles er sandsynligvis næsten alle, på grund af samfundsforholdene, produceret af mænd, på mænds bud, og fælles for forfattere og afskrivere er, at de sandsynligvis også alle var tilknyttet samfundets institutioner, at de var gejstlige og veluddannede.

Fra den valgte periode findes næsten ingen tekster skrevet af kvinder. Valdemar den 1. den Stores datter Ingeborgs breve5 kan være undtagelsen der bekræfter reglen. Ellers synes alle tekster at være forfattet af mænd, selvom det på dette punkt er rimeligt for kvindehistorikere at være meget påpasselige i vurderingerne. Størstedelen af vor litteratur er tilskrevet mænd, dels fordi størsteparten er skrevet af mænd, men måske også fordi man ikke har kunnet forestille sig andet. Kvindeforskere har anskuet forfatterproblemet med nye øjne, og der argumenteres nu forsigtigt for eksistensen af flere kvindelige skjalde, for kvindelige sagaforfattere, kvindelige balladedigtere.6 Kvinders del i traditionen som fortællersker og på anden måde er endnu kun lidet belyst.7

Ingen af de her valgte tekster, udover de førnævnte breve kan anses som kvindelige produkter.

Dette er vel de mest centrale problemer. Hertil kommer den førnævnte usikkerhed med hensyn til tekstens funktion i datidens samfund. Blev den læst som den var skrevet? Hvordan forholdt oplæser og tilhørere sig til den? Disse problemer vil kun blive let berørt i det følgende, men selv en let berøring kan måske bidrage til en forfining af problemstillingerne.

Alle de her analyserede tekster er udgivet. Citater fra teksterne er fortrinsvis bragt fra udgivne oversættelser, og kun enkelte steder har jeg ved andres hjælp bragt en anden.

Metode

OM GENRER

Den genreinddeling, der ligger til grund for undersøgelsen er ret grov, idet den opererer med få genrer, men jeg har skønnet det praktisk at inddele den analyserede litteratur i disse i dag alment brugte kategorier.

Genredispositionen kunne have været opgivet til fordel for en tematisk, f.eks. en opdeling efter begreber/institutioner som ægteskab, seksualitet, kærlighed, idet det er i forbindelse med sådanne at kvinder dukker op. Jeg skønnede det imidlertid mest praktisk at fastholde genreinddelingen, da en analyse af genrernes kvindebillede skulle foretages, også selvom en tematisk disposition blev valgt.

Min grove genreinddeling skal ikke indledes med en indgående genredefinition. Jeg har forsøgt at behandle de udvalgte tekster også som genrestykker, og i det omfang der har været tale om bestemte forlæg eller forbilleder, har jeg taget stilling til hvilke karakteristika, der synes at tilhøre genrer. Det vil sige, at genrer snarere bestemmes indefra end udefra.

Genreteorier er et ømtåleligt emne, skriver Anker Teilgård Laugesen i sit afsnit om genrebegrebet.8 Han beskriver her den middelalderlige genreopfattelse og viser, at der ikke er tale om et færdigt system men derimod blot om en vis skematisering. En ekstrem retning indenfor den middelalderlige filosofi må have opfattet genren som noget, der eksisterede før dens manifestation i det enkelte værk. Genren har været det fuldkomne som værket derefter levede op til eller var en svag afglans af.9 En sådan tankegang kan vel ikke dokumenteres direkte i de analyserede tekster, men selve ideen om det ideale er dem ikke fremmed. En del af den traditionstroskab og autoritetstro man møder i dem, kan sikkert tilskrives denne grundopfattelse.

Fænomenet forfatteranonymitet spiller en rolle i denne forbindelse. Abbed Vilhelm af Æbelholt og Saxo skjuler sig ikke, hvorimod legendeforfatterne er anonyme. Dette viser efter min mening legendegenrens status i samtiden. Her er selve formen så fast og betydningsladet, at forfatteren forsvinder. Jo mere genrer ytrer sig form- og indholdsmæssigt, jo mere træder det individuelle særpræg naturligvis tilbage. Det er karakteristisk, at netop legenden, den genre, der set med datidens øjne må have haft det mest universelle mål, set med vore øjne er den stiveste.

Litteraturforskeren Hans R. Jauss har ud fra moderne problemstillinger lavet en oversigt over middelalderens litterære genrer.10 Hver genre, bl.a. allegori, fabel, exemplum, legende og fortælling, beskrives ud fra tre spørgsmål: genrens kommunikative situation, dens forhold til traditionen og dens funktion i samtiden mht. den modus genren er beregnet på at modtages i, den adfærdsmodel den er beregnet på at fremkalde, og den sociale funktion den ønsker at have.

Genren historieskrivning, som er den ene af de genrer jeg analyserer, hører ikke med til de af Hans R. Jauss opstillede, sandsynligvis fordi han opererer med de enkleste og mindst sammensatte. Den latinske historieskrivning i Danmark fremtræder, som det vil vise sig, netop som en vældig sammensat genre, en blanding af annalistik og fortælling, og for Gesta Danorums vedkommende som et righoldigt sammenkog af disse elementer, suppleret med allegori, exempla og legendestof.

I Hans R. Jauss’ opstilling forekommer der ingen antydning af kønskategorier, selvom sådanne kunne forventes, eksempelvis i forbindelse med publikum. Både mænd og kvinder kan for så vidt tænkes som publikum for disse genrer, men skellene mellem de forskellige former for publikum går på andre leder, f.eks. mellem troende og ikke-troende, tilhørere og læsere.

Først efter at have afsluttet mine analysekapitler læste jeg om Hans R. Jauss’ genrebeskrivelse. Når jeg alligevel anfører hans arbejde, er det fordi jeg mener i praksis – til en vis grad – at have arbejdet ud fra lignende betragtninger.

Ved at tage receptionen og virkningshistorien med undgår man måske at reducere litteraturens indhold og mening til udelukkende at være bestemt af de strukturer, som generelt angives at være de herskende.11 Man skal eksempelvis huske på, at den berømte tre-deling af samfundet i stænder, oratores, bellatores og laboratores, svarede til en virkelighed, som også rummede andre mennesker, bl.a. kvinder. Den tredelte model var kun et propagandamiddel, som det fremvoksende nationale kongedømme tog i sin tjeneste.12

Måske kan arbejdet med at forestille sig tekstens publikum også få flyttet vægten fra den intellektuelle side af litteraturen til de følelsesmæssige og imaginære komponenter, som vi ikke kender, men som vi alligevel må regne med har været der.13

Hvis man vil gøre sig tanker om tekstens umiddelbare virkning i samtiden, må man bygge på en forestilling om dens publikum. Hvordan opfattede det budskabet? Forstod det f.eks. at fortolke det læste eller sagte efter datidens fortolkningssystemer? Lå der her en adskillelse mellem mænd og kvinder? Dante skal have fremført, at man begyndte at digte på folkesprog for i højere grad at få kvinder som publikum.14

I det følgende vil der kun blive arbejdet med den latinske litteratur. Da vi ikke har en folkesproglig fra samme tid, foreligger der ikke noget valg. Først fra en senere tid har vi en nedskrevet folkesproglig historie- og legendetradition.

Det skal igen understreges, at mine overvejelser over teksternes reception og virkning forbliver overvejelser.

I forbindelse med de analyserede tekster gør jeg – mere eller mindre direkte – rede for den relevante genres struktur, synsvinkel, personunivers, motiver etc. Desværre finder jeg intetsteds anledning til at arbejde med eventuelle kvindelige forfatteres forhold til de eksisterende genrer. Helga Kress har i sit arbejde med Laxdøla saga netop koncentreret på sammenstødet mellem den kvindelige erfaring, som sagaen vil give udtryk for, og den mandsgenre, som den bliver nødt til at gøre brug af.15

GENERELT OM METODE

Metodemæssigt har jeg først og fremmest arbejdet som historiker og generelt anlagt den klassiske betragtning på de analyserede tekster: hvad siger de som levninger og som beretninger? I det omfang jeg har magtet det, har jeg benyttet mig af litterære analysemetoder. Som udgangspunkt brugte jeg i sin tid en analysemodel, opstillet af lærere og studenter ved danskstudiet, en model beregnet til analyse af litteraturen ud fra en kvindesynsvinkel.16 Mine forsøg på litterær analyse bygger i langt højere grad på efterligning af andres praksis, egne erfaringer, end på nogen færdig og sammenhængende metode. Som det vil fremgå, har jeg forsøgt at betragte de valgte tekster ud fra samtidens normer og regler, og samtidig forsøgt at afdække deres kvindefremstilling ved hjælp af moderne metoder.

Jeg har i mine tekstanalyser så vidt muligt koncentreret mig om helheden i den foreliggende tekst, og forsøgt at beskrive og forklare dens kvindebillede. Jeg har ikke lagt vægt på at føre de enkelte tekstelementer tilbage til deres oprindelse, selvom dette naturligvis også kunne have bidraget til en forståelse. Mit mål har været at undersøge kvindefremstillingen, som den fandt udtryk i forskellige litterære genrer, i forskellige miljøer i Danmark i en bestemt periode. Der er lagt vægt på at beskrive og forstå disse udsagn som led i den litterære produktion og dennes andel i samfundslivet. Hvordan skrev man om kvinder i denne afgrænsede periode? Hvorfor sådan? Med hvilken virkning?

For at opfatte teksterne som dele af forskellige helheder f.eks. den eksisterende litterære tradition, kirkens og kongemagtens eventuelle politiske ideologier, har jeg i højere grad stillet spørgsmål hertil end til den enkelte tekstforfatters skrivebordssituation, hans kildebrug. Derved er en dimension delvis skåret af. Det betyder dog ikke, at den anses for at være uden betydning, men man må vælge, hvor snittet skal lægges, og her er det lagt horisontalt.

TEORI

Ved teori forstår jeg det grundsynspunkt, jeg arbejder udfra, den forståelsesramme jeg arbejder indenfor. Her spiller teorier om årsagerne til kvinders underordning / undertrykkelse klart en rolle. Er kvinders plads udelukkende naturgiven og uforanderlig, eller er den også historisk betinget og foranderlig? Som allerede nævnt er det den sidste teori jeg bygger på, men det betyder ikke, at den første bliver irrelevant. Den er netop i kraft af sin eksistens og udbredelse som teori en vigtig historisk faktor. Inden for den historiske forståelsesramme vil jeg forvente at finde de faktorer der bestemmer kvinders vilkår, herunder i sidste ende også kvindebilledet, både blandt de gennemgående, sejlivede, og blandt de skiftende. Mere konkret: jeg arbejder ud fra forventningen om, at den patriarkalske dominans af det vesteuropæiske, herunder også det danske samfund har spillet en betydelig rolle, i lighed med de skiftende samfundsforhold.

Ved et patriarkalsk domineret samfund forstås normalt et sådant, hvor mænd indtager flertallet af de offentlige poster, og hvor kvinder kun kan opnå dem, hvis de er arvelige eller lignende. Indadtil er manden slægtens og familiens overhoved.17

Den patriarkalske dominans i samfundet, både i dets sociale struktur og i den herskende religion og ideologi, regnes således på forhånd som en sandsynlig faktor. Kirken har forvaltet den patriarkalske arv. Som baggrund for mine tolkninger og i vekselvirkning hermed indgår derfor kirkens rolle i det danske samfund, dens funktion som bærer af den kristne lære, den katolske /-latinske kulturtradition. Spørgsmålet er hvilken rolle patriarkatet har spillet i øvrigt. Fandtes det før kristendommen blev udbredt? Dette vil blive yderligere belyst i afsnittet om det danske samfund.

Kvinders underordning og undertrykkelse skal ikke på forhånd udelukkende tilskrives det patriarkalske element i samfundet, og dets udtryksform i middelalderens Danmark skal under alle omstændigheder nærmere præciseres.

Spørgsmålet er således dels hvorledes det patriarkalske, kristne samfunds kvindebillede ser ud, dels i hvor høj grad det kan variere, både fordi det kan forventes at blive formidlet forskelligt i det kristne Vesteuropas meget uensartede egne til forskellige tider, og fordi det kan forventes at variere, idet forskellige samfund til forskellige tider kan have givet kvinder forskellige vilkår inden for det givne system.

Opgaven er ikke her at påvise, hvorledes de danske kvinder havde det i den relevante periode, og derefter at demonstrere og forklare det dertil hørende kvindebillede. Opgaven er at demonstrere kvindebilledet og derefter så vidt muligt at forklare det ud fra de spredte forudsætninger, og om muligt at bruge det til at påvise bestemte samfundsforhold.

Det er således bogens udgangspunkt, at en given teksts kvindebillede vil være bestemt af en række forskellige faktorer, og også at et skift, en variation i dette kvindebillede vil kunne føres tilbage til en eller flere af disse. Hvilke af disse faktorer der er konstante eller inkonstante, aktive eller inaktive, og hvorfor, hører med til bogens problemstilling. Først er det imidlertid nødvendigt at beskrive kvindebilledet i dansk højmiddelalder.

Det er svært at forenkle en så kompliceret virkelighed som det samspil der forventes at være mellem kvindebillede og kvinders stilling. Kvindefremstillinger/kvindebillede er både et produkt af noget og selv en faktor i skabelse af ændringer, og ikke enten det ene eller det andet. Der foregår et samspil mellem en række af de faktorer, der er med til at skabe. For at beskrive dets tilblivelse og de medvirkende faktorer er det nødvendigt at skille de sidste ud fra hinanden, selvom det er forkert.

Kvindefremstillingen og kvindebilledet skal altså her sættes i relation til de faktorer, der kan tænkes at have indflydelse på dem. Det gælder kvinders samfundsmæssige vilkår i social, økonomisk, juridisk og kirkelig henseende.

Hertil hører også, hvorledes kvinder behandles i den litterære tradition, dvs. at kvindesyn, kvindefremstilling, kvindebillede, som det ligger i traditionen, implicit og eksplicit, i lærebøger, undervisning, i selve litteraturen, må med som faktor hver gang et nyt værk med dets kvindebillede bliver til.

Desuden skal kvindefremstillingens, kvindebilledets virkning beskrives, selvom det er en umulig opgave. Kvindebilledet er, som det vil blive demonstreret, ofte skabt for at virke tilbage på kvinders forhold, på deres placering i samfundet på den ene eller anden måde, bevidst eller ubevidst. Dvs. at kvindebilledet er skabt med udgangspunkt i en eksisterende situation og kan f.eks. være tænkt som en idealforestiling eller skræmmebillede.

Forudsætningen for at arbejde med forholdet mellem kvindebilledet i litteraturen og kvindens stilling i samfundet eller uden for litteraturen er naturligvis, at en sådan vekselvirkning er og var i gang. Her siges ikke noget om den hast, hvormed udvekslingen foregår. Begrebet litterært efterslæb synes umiddelbart forventeligt i middelalderen, hvor den litterære form var stærk.

Hvad er det konstante, ubevægelige, i det samspil der foregår? Det bestrides her, at kvindens natur, kvindelighed, er en biologisk og derfor uforanderlig størrelse. Det er mit ønske at pege på, hvilke kræfter der virker ind på kvinders vilkår og skaber, opretholder eller ændrer dem. Den psykologiske faktor spiller naturligvis en rolle, og jeg kan ikke sige mig fri for at arbejde med den. Derfor burde jeg fremlægge et afklaret syn på i hvilken grad det er tilladeligt, muligt, at sammenligne nutidsmenneskets psykiske reaktioner og mekanismer med middelaldermenneskets. Et sådant afklaret syn har jeg imidlertid ikke, men jeg arbejder med bevidsthed om dette usikre grundlag.

Jeg nærer ingen forventning om at kvindebilledet kan forklares 100%, eller om at det ér forklaret, selvom der kan findes een forklaring til alle dets elementer og til helheden. Det er ikke sikkert, at en faktor der på et givet sted, på et givet tidspunkt, har en bestemt virkning på kvindebilledet, vil have samme virkning i en anden tidsmæssig og samfundsmæssig sammenhæng. At beskæftige sig med problemet årsag og virkning er et voveligt projekt, men også væsentligt her i tilværelsen.

GENREUDVIKLINGEN

Hvilke genrer findes i middelalderen, og hvilke udvikles?18 Det mest markante skift er vel overgangen fra heltedigtningen til ridderromanen.19 Den sidste udvikles netop i tiden fra det 11. århundrede. Efter ridderromanernes tid kommer den satiriske digtning, Jomfru Mariadigtningen; teatret opstår, og ridderromanerne oversættes fra vers til prosa. Inden for historiografien er den væsentlige nydannelse de nationale krøniker, der opstår med de fremvoksende nationale kongedømmer.

Af de antikke genreformer blomstrer især exemplum-genren i middelalderen, oftest indbygget i andre genrer såsom legende og historiografi.

Der kan udmærket argumenteres for, at denne genreudvikling hænger sammen med samfundsudviklingen. At ridderromaner hører til det ny feudalsamfund, at exemplums store betydning skyldes dens egnethed i forbindelse med kristendomsforkyndelsen.

Genreudvikling bør ikke beskrives og fortolkes uden at såvel den latinske som den folkesprogede digtning indgår, ligesom den skriftlige og mundtlige digtning. Det er ikke denne bogs opgave at gå nærmere ind i dette store problemkompleks, men der skal blot mindes om, at den latinske litteratur i Danmark skal vurderes i forhold til den almindelige vesteuropæiske udvikling. De danske værker tilhører genrer der forelå som en mulighed for forfatterne. Disse genrer er ikke opstået i Danmark, ikke skabt af den danske samfundsudvikling, men anvendt her i landet på et tidspunkt hvor der har været et åbenbart behov for at ytre sig i en bestemt form, der er blevet til tidligere og andetsteds.

DEN HØVISKE LITTERATUR

Denne litteratur kan karakteriseres ved sit indhold, først og fremmest den såkaldte høviske kærlighed. Genremæssigt udtrykker den sig i poesi, i troubadourdigtningen i Sydfrankrig og i den nordfranske høviske roman. Når denne litteratur er relevant i forbindelse med kvindebilledet, er det netop fordi tematiseringen af begrebet kærlighed trækker kvinder frem i digtningen.

Kvindebilledet i de to genrer er forskelligt.20 Troubadourdigtningen, hvis kærlighedsbegreb er fin amour, handler om, at man elsker uden for ægteskab, at damen er gift og af højere stand, og at forbindelsen er hemmelig, håbløs og asocial. I denne digtning er selve tilbedelsesprocessen i centrum.

Den nordfranske ridderromans kærlighed er amour courtois, og denne er ikke asocial, men kanaliseres ind i samfundet, så den kommer dette tilgode. Her er kvinderne ikke gjort til gudinder, men er personer af kød og blod. Den nordfranske ridderromans kvindeportrætter ændres lidt fra 12. til 13. århundrede. J.-C. Payen har undersøgt denne udvikling og skriver, at mens det 12. århundredes kvindeportrætter er en smule flatterende, bliver de i det 13. århundrede en smule uvenlige.21 Det 12. århundredes roman er feministisk i den forstand, at den respekterer kvinden, selv når hun er letfærdig og sensuel. Det 13. århundredes holdning til kvinder er strengere. Kvinder behandles groft og brutalt.22 Forklaringen ligger iflg. J.-C. Payen i tre forhold: 1) den monastiske og teologiske antifeminisme vinder frem igennem reformbevægelsen, 2) interessen for kirkefædrene fornyes og Mariakulten vokser, 3) ægteskabsteologien udvikles.23

Per Nykrogs bog om fabliauen24 siger noget om genrens sociale tilhør. Han viser, hvorledes fabliauen, skæmtehistorien, med dens saftige, grove erotik hører til i de samme kredse, hvor den høviske litteratur opstod og modtoges. Fabliauen er en bevidst burlesk parodi på den høviske litteraturs hovedformer. Den er bagsiden eller vrængbilledet. Her afmales i grelle farver de kvindelige laster. Man må altså ikke falde for fristelsen til at fordele genrerne efter sociale lag, så hoffolk får den høviske litteratur, borgerne fabliauen, for at udtrykke det lidt firkantet. Det understreges, at det snarere er publikums behov der tilfredsstilles via forskellige genrer.

Den kvindefjendtlighed der synes at træde frem i løbet af 12. og 13. århundrede kommer ikke blot til udtryk i en eksplicit misogyn litteratur,25 men også generelt i litteraturen via kvindebilledet.26 Som allerede antydet i afsnittet om terminologi skal misogyne udtryk defineres nærmere.

Andrée Kahn Blumstein har i sin bog Misogyny and Idealization in the Courtly Romance27 beskrevet misogyniens forskellige udtryksformer. Hun mener således, at idealiseringen af kvinden, der er karakteristisk for den høviske litteratur, er kvindefjendsk, fordi kvinder derigennem uskadeliggøres, bringes af vejen. Hendes argumentation for at både fabliauens misogyni, dens fokusering på kvindelige laster, og den høviske litteraturs idealisering af kvinden i grunden viser samme fjendtlige holdning til kvinder,28passer fint sammen med Per Nykrogs teori om, at begge genrer tilhører samme miljø.29

Den danske latinske litteratur der skal analyseres, tilhører ikke den høviske; men det er væsentligt at have den fransk-vesteuropæiske udvikling i litteraturen som baggrund. Desuden finder jeg det vigtigt at fremhæve, hvilke forbindelser der i dette udvalg af udenlandsk forskning er påpeget mellem kvindebillede, kvindesyn og kvinders stilling i samfundet.30

Som det allerede vil være fremgået, spiller kongedømmets vækst og kirkens reformbevægelse sandsynligvis en rolle. Spørgsmålet er naturligvis, om fænomenernes samtidighed kan fremsættes som forklaringer, men jeg synes der er argumenteret godt for sammenhænge.

Med hensyn til begrebet negativt og positivt kvindesyn, feministisk eller antifeministisk, kvindefjendtligt eller kvindevenligt, er der meget at bemærke. Den stærkt idealiserede skildring, både af mænd og kvinder, som er så karakteristisk for megen middelalderlitteratur og specielt for visse genrer, er forstået indefra, med tidens øjne, udtryk for, at jo mere mennesket nærmer sig det generelle udtryk, idealet, jo mere positivt er det. Menneskeskildringen er mere didaktisk og utopisk, end den er realistisk. Dette perspektiv må naturligvis indgå i en vurdering af et middelalderligt værks kvindebillede. Spørgsmålet er, om kvinder i højere grad end mænd er blevet idealiseret i litteraturen. Hvis de er det, kan det – set fra en moderne kvindesynsvinkel – kaldes negativt.

FORSKNING I KVINDEFREMSTILLING/KVINDEBILLEDE

Som nævnt i afsnittet om metode har jeg fundet ideer og inspiration til analyse og fortolkning af kvindefremstilling og kvindebillede inden for moderne litteraturforskning. Her skal nogle af de forholdsvis få arbejder der beskæftiger sig med middelalderens kvindebillede omtales. Nogle af dem forelå, da jeg selv tog fat. Andre er først publiceret senere.

Det giver sig af sig selv, at litteratur om de middelalderlige genrers personskildring har været relevant. Her vil jeg imidlertid kun kort præsentere arbejder specielt med kvindebilledet.

M. -L. Portmann har i sin bog Die Darstellung der Frau in der Geschichtsschreibung des frühen Mittelalters31 beskrevet de kvindeidealer fra den antikke litteratur, der levede videre i middelalderen. Det gælder specielt kirkefædrenes ideal og virago-skikkelsen, den mandagtige kvinde. Viragoens karakteregenskaber var mod, standhaftighed, tapperhed, uforfærdethed. Især det kristne kvindeideal for den gifte kvinde er fast i formen og er dominerende i litteraturen frem til 12. årh., hvor et nyt kvindebillede træder frem i den høviske digtning. Det ligger klart i M.-L. Portmanns undersøgelse, at billedet overføres med genrer, hvadenten det er historie- eller legendeskrivning, at det er genrens skema for personfremstilling, der er afgørende for billedet.

Kvindebilledet i krønikeskrivningen er behandlet af flere. Betty Bandel har sammenholdt kvindebilledet i engelske krøniker før og efter 1066,32 og finder det meget forskelligt. I tiden før normannernes erobring af England er kvinder skildret som administratorer, krigere og helgener, levende, aktive, dygtige, lærde mennesker, deltagere i samfundslivet. Efter 1066 skifter billedet, og kvinder skildres efter en anden målestok, med det resultat, at deres tidligere aktiviteter, bl.a. som dygtige regenter, forties eller fordømmes. Årsagen til dette skift i kronikørernes kvindesyn og dermed i kvindefremstillingen finder forfatteren i den ændring i kvindernes sociale forhold, indskrænkningen i deres aktivitetssfære, der fulgte med erobringen. Desuden påpeges indflydelse fra den høviske kærlighedsdigtning. Det vil sige at forklaringen på skiftet i kvindebilledet både findes i samfundsforhold, specielt kvindernes, og i den litterære påvirkning.

Jane Tibbetts Schulenburg omtaler i sit essay Clio’s European Daughters33 kvindeskildringen hos forfattere fra Beda til Chaucer. Hendes hovedsynspunkter er, at kvindebilledet skifter fra at være positivt i den såkaldte mørke middelalder, 500-1000, til at blive negativt i tiden efter. Med et positivt kvindebillede menes her skildringer af virkelige kvinder, direkte oplevet af forfatterne. Overgangen fra et positivt til et negativt kvindebillede tilskriver Jane Schulenburg ændringen i samfundsforholdene. Hun mener, at de tidlige middelalderforfatteres skildring af kvinder, deres evne til at se dem, hænger sammen med, at kvinder i den tidligere middelalder spillede en større rolle i samfundslivets politiske, religiøse og økonomiske sfærer end senere. Beda havde blik for kvinders betydning for omvendelsen til kristendommen og den engelske kirkes udvikling, og han var ikke bundet af kirkefædrenes negative indstilling. Jane Schulenburg fremhæver, at mænd og kvinder i den mørke middelalder i kraft af samfundets indretning havde fælles erfaringer i langt højere grad end senere, hvor forskellen blev enorm. Med samfundets organisering og stabilisering i løbet af 11. og 12. årh. skete der imidlertid en indskrænkning af det kvindelige aktivitetsområde og dermed en ændring i kvindebilledet.

Joan Ferrantes bog Woman as Image in Medieval Literature34 ligger til grund for Jane Schulenburgs essay. Denne bog handler ikke om historiografi og hagiografi, men om symbolske genrer, nemlig den eksegetiske og den allegoriske litteratur samt den høviske poesi og roman. Kvindebilledet analyseres inden for disse genrer, og forskelligheder demonstreres. Mest kvindefjendsk er bibeleksegesen, mest kvindevenligt er Dantes kvindesyn. I allegorien er følgende begreber centrale, nemlig foreningen af modsætninger som centralt princip. Nødvendigheden af såvel det mandlige som det kvindelige element. I allegori bruges kvinder til at symbolisere såvel gode som onde kræfter. I den høviske litteratur, efter Joan Ferrantes mening både i poesien og romanen, bliver kvinden en projektion af mandens forestillinger og forhåbninger.

Hendes undersøgelse viser genrernes forskellige kvindebrug og kvindesyn, både positivt og negativt. Størst forskel med hensyn til kvindesyn ligger der dog i de perioder litteraturen skrives i. Det 12. århundredes holdning er både negativ og positiv, hvorimod det 13. årh. synes domineret af det negative. Joan Ferrante mener, det i første omgang hænger sammen med, at livssynet i det 12. og 13. årh. er forskelligt; man bevæger sig fra en optimistisk, livsbekræftende holdning i det 12. årh. til en streng, påhinanden-vogtende holdning i det 13. årh. Som en undtagelse fremhæves Dante for hans enestående kvindesyn. Den virkelige, levende kvinde kan være et trin på vejen til Gud, og det er ikke kvinden som et livløst symbol der er tale om efter Joan Ferrantes mening.

Hendes hovedforklaring på skiftet fra det positive til det negative hentes i samfundsudviklingen, ikke mindst i konjunkturerne, og hun konkluderer, at til et samfund i fremgang, ekspansion, svarer et positivt kvindesyn, affødt af overskudsfølelsen.

Et sidste eksempel på, hvorledes man kan gribe kvindebilledet an, er Gisela Gerhards bog om enkebilledet i den tyske middelalderlitteratur.35 Udgangspunktet er en forestilling om litteraturens kvindebillede som specielt udtryksfuldt for ændringer i kulturen overhovedet, langt mere end mandsbilledet. Hun advarer mod direkte slutninger fra litteraturen til virkeligheden. Hun finder, at digtningens idealbillede af enken, et billede der søgte at tilnærme og tilpasse den menneskelige virkelighed til det af Gud givne forbillede, virkede tilbage på de reale livsvilkår. Middelaldermennesket var idealstræbende, og som idealopstillende har litteraturen sin funktion. Digteren sanser kun ufuldkomment det egentlige og skildrer derfor ikke i overensstemmelse med det iagttagne, men med det fra religion og kunst åbenbarede ideal. Enkebilledet præges af genrernes fastlagte idealbilleder af en enke. Det er især genrernes hovedpersoner der idealiseres, og det vil sige løftes ud af tid og sted, hvorimod bipersoner kan have tidssvarende træk.

De anførte eksempler er hentet fra forskningen i den vesteuropæiske middelalderlitteratur. Hvordan er kvindebilledet i den nordiske litteratur? Afviger det nordiske fra det man i modsætning hertil kunne kalde det europæiske?

Da jeg i sin tid læste Knytlinge Saga,36 der er skrevet på omtrent samme tid som Saxos Gesta Danorum, slog det mig, hvor anderledes dens kvindefremstilling var. Måske oplevedes det særligt grelt, fordi jeg læste den med Sven Aggesens Danmarkshistorie i frisk erindring. Særligt indtryk gjorde en scene fra afsnittet om Knud den Hellige.37 Kongen er på besøg på en gård, hvor der holdes gilde i samme anledning. Han lægger mærke til en af de tilstedeværende kvinder og forlanger at den smukke kone, der senere viser sig at være gift med en præst, skal ligge i hans seng, når han trækker sig tilbage. Da kongen stiger op i sengen til hende, begynder hun at tale, og det lykkes hende med sine velvalgte argumenter og bønner at slippe.

Scenen er sikkert i sagaens sammenhæng tænkt som et bidrag til fremstillingen af Knud som helgen in spe. Han tøjler sin lyst, selvom den er ved at løbe af med ham. Det der gjorde indtryk på mig, var den kvikke, modige og velformulerede kvinde, og selvom hun muligvis er skabt over en udenlandsk skabelon – her tænker jeg på kvindelige martyrers legender – virker hun ikke fremmed i sagaens nordiske sammenhæng. Knytlinge Sagas kvindebillede synes i slægt med det der kendetegner de islandske slægtssagaer præget af selvstændige, handlekraftige kvinder, ikke blot dronninger og fyrstinder, men også kvinder fra andre samfundsgrupper. I det følgende skal disse sagaers kvindebillede omtales lidt nøjere.

Hvorfor er kvindebilledet i de islandske sagaer så forskelligt fra det samtidige danske, kort sagt: hvorfor optræder der i denne islandske litteratur et relativt højt antal kvinder med selvstændig, aktiv optræden, med intelligens og skønhed, placeret centralt i handlingsforløb og i forhold til sagaernes hovedtema? Hvorfor valgte sagaskriverne i 1200-tallet at nedfælde, fastholde eller skabe disse kvindeskikkelser?

Fra 1958 foreligger en behandling af kvindebilledet i Rolf Hellers bog Die literarische Darstellung der Frau in den Isländersagas.38Hans formål er at undersøge i hvilken grad sagaforfatterne har støttet sig til litterære motiver ved dannelsen af kvindeskikkelserne. Heller inddeler disse i bestemte kategorier: æggersker, troldkvinder, tjenestepiger etc. Hans resultat er, at de litterære motiver har spillet en meget vigtig rolle for kvindefremstillingen.

I slutningen af 1970erne har flere kvindelige forskere forsøgt at vurdere og forklare kvindebilledet ud fra en ny interesse for kvinders del i den litterære tradition. Sigrid Bø Grønstøl påpeger,39 at både sagaforfatterne og senere tiders forskere har arbejdet i en patriarkalsk tradition, der ikke har afdækket kvinderelevante aspekter i sagaerne. Hun viser selv i en analyse af Gisle Surssons saga, at et væsentligt tema heri er den norrøne kvindes rollekonflikt. Helga Kress har i sin artikel om Laxdølasaga40 argumenteret for, at denne kan være skrevet af eller i hvert fald overleveret gennem en kvinde. Hendes hovedargumenter er, at Gudrun Osvifsdatter er handlingens egentlige subjekt og sagaens hovedperson, og at dette ikke kun fremgår af komposition og konflikt i sagaen, som netop er en kønskonflikt, men også af sagaens synsvinkel og stil. Helga Kress kalder islændingesaga-genren et produkt af 1200-tallets mandssamfund og mener at genren som sådan »modvirker kvindelige erfaringer, som bare subtilt kan inddrages i en handling, der drives frem af mænd«.41 Helga Kress anser Laxdølasaga for en undtagelse, fordi denne saga, på trods af den genre den er skrevet i, har kunnet indarbejde og videreføre kvindelige erfaringer. Også andre forskere har påpeget det, som en har kaldt den særligt »kvindelige smag«, men først Helga Kress skærer igennem og foreslår, at dette skyldes kvinders andel i tradition eller eventuelt nedskrivning.

I et foredrag ved Sagakonferenen 197942 udkastede litteraturforskeren Else Mundal på grundlag af en analyse af kvindeskildringen i fornaldersagaerne den tanke, at kvindebilledet med intelligente, smukke og aktive kvinder er skabt som et modbillede mod kirkens og samfundets kvindeundertrykkelse.

Fornaldersagaerne, der sammen med Eddadigtningen hører til i det hun kalder den heroiske tradition, sættes over for islændingesagaerne, som hun kalder realistiske. Fornaldersagaerne anses for meget gamle, men nedskrevet og hvad dertil kan høre i en senere tid. Else Mundal konstaterer en markant forskel på de to genrers kvindebillede. Fornaldersagaernes kvinder tilhører næsten alle det højeste sociale lag, de er dronninger og prinsesser, og de er som nævnt smukke, intelligente og handlekraftige. Yderligere anses disse egenskaber i sagaerne for acceptable. En hævnende kvinde kan accepteres på lige fod med en hævnende mand; en kvinde der selv vil vælge og gennemfører valget af ægtefælle straffes ikke derfor. Trolddomskunst er ikke en ond kunnen som kun praktiseres af gamle, fattige koner, men en kunst der drives med fuld accept i de højeste lag. Sådanne kvindeskikkelser, der hævner, kæmper, tryller, kan forekomme i islændingesagaerne, men gør det kun sjældent og uden succes og accept. Else Mundal mener, at fornaldersagaernes stærke kvindetype stammer fra førkristen tid, en tid, hvor kvinder måske var aktive i digtningen. Kvindetypen i fornaldersagaerne svarer til den der forekommer i de kontinentale ridderromaner, og Else Mundal anser det for sandsynligt, at de to genrer på en eller anden måde har en fælles fortid. Typens sejglivethed op gennem århundrederne, på trods af kirkens og samfundets undertrykkelse, forklares med kvinders behov for et modbillede, og hun finder tanken om kvinders aktive medvirken i digtning og overlevering sandsynlig, bl.a. under henvisning til forholdene sydpå, hvor der var kvindelige troubadourer og hvor kvinder havde indflydelse på romanskrivningen. Else Mundal forklarer således ikke kvindebilledet, præget af intelligente, smukke og aktive kvinder, som et specielt nordisk fænomen.

Helga Kress har, som ovenfor anført, fremsat det som en mulighed, at Laxdølasaga er skrevet af en kvinde. Her drejer det sig om den realistiske tradition set ud fra Else Mundals kategorisering. Helga Kress skriver, at det kvindelige perspektiv ikke blot kommer frem i skildringen af Gudrun og i interessen for hendes liv, »Det liksom glitrer i det overalt«.43 Temaet understøttes af sagaens mange andre tegn på kvindeoprør, hos Melkorka, Brok-Aud og Turid.

Kan man forestille sig flere argumenter for, at netop de islandske kvinder kunne have haft mulighed for at påvirke deres samtids litteratur?

I 1978 udkastede jeg i et foredrag44 den tanke, at de islandske storbondehustruer i kraft af deres placering som ledere af husholdsproduktionen, bl.a. vadmelsforarbejdning, havde en relativt høj status i samfundet. Vadmel var en vigtig eksportvare i fristatstiden, og da fremstillingen af den synes at have ligget i hænderne på kvinder, det gælder ikke mindst ledelsen af forarbejdningsprocessen, kunne man forestille sig, at dette havde styrket husfruernes position. Selvom den enkelte væverske ikke nød nogen anseelse, heller ikke målt i løn, kan husfruens prestige udmærket have været høj.45

Der er ikke tvivl om, at der i sagaernes kvindeportrætter findes både latinske og nordiske elementer. Forskningen har som bekendt passeret det stadium, hvor diskussionen gik på, om sagaerne repræsenterede en mundtlig eller en skriftlig tradition, en rent nordisk eller en europæisk påvirket. Væsentligst er det imidlertid at konstatere tilstedeværelsen i sagalitteraturen af kvindeskikkelser, markant anderledes end dem man finder i den danske / latinske samtidige litteratur.

Findes der specielle kvindegenrer? Vugge- og arbejdssange? Danseviser? Eller genrer der hyppigere er blevet brugt af kvinder end af mænd? Sikkert, men så er vi ligesom med sagaerne ovre i folkesprogsdigtningen. Sange af nævnte art samt kærlighedssange og eventyr har sikkert været digtet af kvinder, og måske oftere end man traditionelt har regnet med.46 Spændende er en række eventyr om mænd og kvinder digtet i Galicien.47 Disse eventyr viser et andet kvindebillede end det patriarkalske vi er vant til at møde. Da kulturmønstret i Galicien er matriarkalsk præget, er kønsrollerne i eventyrerne omvendte. Kvinderne optræder i det vi forstår ved de traditionelle mandsroller. Kvinderne straffer deres mænd fysisk, kvinderne er drukkenboltene, de klogeste, de mest initiativrige og de stærkeste. Fra samme område stammer nogle kærlighedssange, muligvis digtet af kvinder.48

De her nævnte tilgange til en analyse af kvindebilleder i middelalderlitteraturen er vidt forskellige. De viser ud fra deres forskellige problemstillinger og interessefelter, at en række faktorer kan spille en rolle for udformningen af kvindebilledet. Dettes sammenhæng med de samfundsmæssige vilkår tillægges stor betydning, og det vil nedenfor blive nærmere belyst. Hertil kommer påvirkning fra den genre billedet skrives i, nye genrers opkomst som f.eks. den høviske digtning; endvidere påvirkning fra kristendommen, kirkens kvindesyn.

Med hensyn til forholdet mellem litteratur og virkelighed, litteraturens realisme, viser den refererede forskning alle afskygninger af meninger.

Som allerede nævnt under overskriften: fremgangsmåde, har jeg valgt at strukturere bogen efter de analyserede teksters genretilhør. Dermed er genren som faktor ved tilblivelsen af en teksts kvindebillede trukket stærkt frem. To andre faktorer, som jeg på forhånd regnede for betydelige, nemlig kvinders samfundsmæssige stilling og kirkens kvindesyn, er behandlet i to selvstændige afsnit, der danner baggrund for tekstanalyserne.

Kvinders stilling i Vesteuropa i middelalderen

Det er inden for rammerne af de almindelige samfundsforhold kvindernes særlige stilling skal undersøges og forklares. En række træk var fælles for de vesteuropæiske middelaldersamfund. Landbrugsproduktionen var dominerende. Samfundsstrukturen hvilede på fordelingen af jorden, besiddelsen af den eller brugsretten til den. Samfundsopbygningen var hierarkisk, og uligheden var institutionaliseret. Man kan roligt tale om jordejernes udbytning af dem, der arbejdede for dem, men udbytningen foregik i mange forskellige led.

I tiden fra ca. 1000 til ca. 1300 øgedes det dyrkede område og befolkningen voksede i tal. I samme periode styrkedes de nationale kongedømmer på de store jordejende slægters bekostning, og den katolske kirkes magt udbyggedes, ikke mindst i de vesteuropæiske randområder. Blandt klosterordenerne er det specielt cistercienserne der i denne periode bliver en vældig international organisation. Også byerne, handelen og pengeøkonomien voksede, selvom langt den overvejende del af befolkningen boede på landet.

Der findes endnu ikke mange bud på, hvorledes den generelle udvikling med hensyn til kvinders stilling har været. Der synes dog at være enighed om, at linien fra oldtid til renæssance er nedadgående når det gælder kvinders sociale, økonomiske og retslige status, der nåede et lavpunkt omkring 17. årh. Inden for denne vide ramme er der imidlertid forskellige meninger om, hvordan og hvornår ændringerne skete. Doris M. Stenton49 mener for Englands vedkommende, at kvinders status ændres til det ringere efter 1066. Med normannernes erobring blev samfundet feudaliseret, og det betød bl.a., at det i højere grad struktureredes med henblik på krigsførelse. Her kom kvinderne, især adelsfruerne, til kort. I overensstemmelse hermed finder Jo Ann McNamara og Suzanne F. Wemple50 at »the dark ages« i det centrale Vesteuropa, tiden fra ca. 500 til 1000, var en periode, hvor kvinder havde en relativt god stilling i modsætning til senere. Régine Pernoud 51finder perioden fra det 10. til det 13. årh. gunstigst for kvinder, og herefter tilbagegang.

Idet omfang de ovennævnte generelle træk i samfundsudviklingen virkelig er fælles for de vesteuropæiske lande, er det rimeligt at forvente, at der også kan siges noget generelt om kvinders stilling. Det siger sig selv, at de områder, hvorpå kvinder som gruppe har en fælles status eller skæbne, vil findes f.eks. i lovgivning angående arv og ægteskab, erhvervsregulering o.l. Hvorledes de samme regler og paragraffer ramte kvinder inden for de forskellige samfundslag og -grupper må derefter studeres. Nogle enkeltstudier skal her kort refereres.

Kongemagtens vækst betød overalt en kamp med de andre store jordejende slægter. Fra kongemagtens side var opsplitningen af slægterne og sammenholdet inden for disse et mål, som det også lykkedes at nå i løbet af århundrederne. Georges Duby har behandlet Frankrigs historie i denne periode og specielt påvist, hvorledes kongemagtens, slægternes og kirkens interesser støder sammen og manifesterer sig i forhold til ægteskabsinstitutionen og de forskellige krav hertil.52

Først i det 11.-12. årh. forsøgtes ægteskabet gjort til en hellig institution, og det skete i tung strid med de jordejende slægter. Ægteskabet var, så vidt man ved, kun en nødvendig ramme om et parforhold, i det omfang der var værdier på spil, jord, arvemuligheder, prestige etc. Derfor var det sikkert kun en ringe del af befolkningen, for hvem det overhovedet var relevant. Men hvor disse værdier var på spil, var ægteskabsanliggender vitale. Kirken forsøgte, i overensstemmelse med sin høje vurdering af individet, det enkelte menneske i forhold til Gud, at gennemføre at ægteskabet konstitueredes ved parternes samtykke og udelukkende deres, også selvom det var hemmeligt. Forsøget mødte stærk modstand hos de jordejende, aristokratiske slægter, der ikke fandt det rimeligt at overlade så vigtige anliggender til slægtens enkelte medlemmer. I løbet af 11. årh. ændredes magtstrukturen i de ledende slægter fra at være horisontal til at blive vertikal.53Det sidste indebar, at den enkelte slægts mandslinje blev opprioriteret, og konsekvensen var skærpet kontrol med slægtens kvinders seksualitet m.m. og streng kontrol med såvel mandlige som kvindelige slægtsmedlemmers ægteskabsaftaler. Striden mellem slægternes og kirkens interesser bølgede netop i den her relevante periode og medførte efter Dubys mening en kraftig indskrænkning i kvindernes råderum.

En afhandling om engelske forhold, nemlig om den afgift undergivne landboere skulle betale til godsejeren, når en kvinde skulle giftes, viser54 – omend inden for et lille afgrænset felt – hvorledes kongemagt og store godsejeres magtkamp om værdierne kunne føre til øget kontrol med kvinder, specielt deres seksualitet. I Eleanor Searles afhandling påvises bl.a. hvilket pres der blev lagt på formuende enker for at de hurtigt skulle gifte sig igen. Deres afgift var rar at få for den der havde ret til den. Det var oprindelig godsejeren, men i løbet af 12. årh. lykkedes det kongemagten at gøre krav på den.

Den vældige vækst i antallet af kvindeklostre, for Frankrigs vedkommende i den nordlige del af landet, kan efter Dubys mening sættes i forbindelse med de nævnte omstruktureringer, der stillede kvinder svagere.55 Der var behov for tilflugtssteder for de kvinder der havde muligheder for at komme bort fra slægten.

Hvilken virkning havde byernes vækst på kvinders muligheder?

Edith Ennen har i en undersøgelse af dette emne56 påvist, hvilke fordele en bystatus fremfor en landstatus gav kvinder i Centraleuropas byer – dog under stadig påmindelse om, at såvel på land som i by var den patriarkalske struktur fremherskende. De ændringer der skete i byerne, var indførelse af ligeret for kvinder med hensyn til valg af ægtefælle og arveret samt lighed for stadsretten. Disse ændringer i kvinders retsstilling, som kan konstateres gennem studier af byretter fra begyndelsen af 12. årh., skete bl.a. med det formål at gøre nye byanlæg attraktive. Edith Ennen fastslår, at det kvindeoverskud man kan dokumentere for senmiddelalderens byer57 ikke kan påvises før.58 Kvinder findes i byerne inden for mange forskellige erhverv, også som selvstændige; men selvom kvinder som nævnt besad ligeret for stadsretten, var den patriarkalske struktur dominerende, og kvinder havde generelt ingen andel i det offentlige, politiske liv. Trods kvinders mulighed for deltagelse i erhvervslivet var kvindeandelen af den fattigste bybefolkning overvældende. I senmiddelalderen skærpes modstanden mod kvinders erhvervsvirksomhed, dels fordi konkurrencen vokser, og dels fordi en økonomisk afmatning sætter ind. Derfor spiller – efter Edith Ennens mening – klostre og konventer som forsørgelsesanstalter først en vigtig rolle for kvinder fra det 14. årh., hvor kvindeoverskuddet bliver mærkbart.

De demografiske forholds betydning, antallet af mænd i forhold til antallet af kvinder, kønnenes levealder, deres forventede levealder etc., er vanskelige at klarlægge. Som nævnt ligger tallene for tiden før senmiddelalderen i delvis mørke, hvilket gør beskrivelse af en udvikling umulig. David Herlihy har imidlertid forsøgt at påvise, at der fra 11.-12. årh. sker et omsving i kvinders levealder, der efter hans mening bliver højere end mænds.59 Stigningen i kvinders levealder forklarer Herlihy med udbredelsen af mere velordnede samfund, der ydede kvinder bedre beskyttelse mod vold og tungt arbejde. Han finder bylivet gunstigt for kvinder, bl.a. fordi byerhverv som at spinde og sy var mindre fysisk udmattende end landbrugsarbejde. Samtidig påpeger han kvinders dalende sociale status, der netop kommer af det fremvoksende kvindeoverskud.

Påstanden, at korstogene tømte Europa for mænd og dermed gav kvinder højere status i og med at mange måtte indtage borgherrens plads, fremføres af adskillige forskere 60 og tillægges af nogle stor betydning. Efter min mening må man imidlertid afveje, hvilken betydning det har, at nogle kvinder inden for det patriarkalske system med held træder i mænds sted i forhold til, hvor skadelig for kvinder opretholdelsen af dette system er. Netop Régine Pernouds opvurdering af den tidlige middelalder61 som en gunstig periode for kvinder hviler på en accept af den patriarkalske struktur. En ensidig fokusering på de enkelte kvinder, der foldede sig ud inden for den patriarkalske struktur, slører udsynet til kvinder generelt, ikke mindst i andre sociale grupper. Den udelukkelse af kvinder fra uddannelse, fra universitetsniveau og nedefter, der fandt sted fra det 13. årh. tillægges af Régine Pernoud stor betydning, og er i hendes øjne en væsentlig årsag til den forringelse af kvinders status, der indtræffer i løbet af middelalderen.62

Uden at det bliver formuleret sådan, finder jeg at de fleste fremstillinger af kvinders muligheder for at deltage i samfundslivet, især for at forsørge sig selv, tilsammen giver et indtryk af kvinder som arbejdskraftreserve. Kvinder får adgang til uddannelse, oplæring og mulighed for en vis virksomhed i ekspansionsperioder, hvor deres indsats er til gavn for helheden. Ellers trænges de tilbage.

Den kønsmæssige arbejdsdeling i middelalderen er et felt der bør gøres til genstand for grundige undersøgelser. I en spændende artikel har C. Middleton63 arbejdet hermed og forsigtigt, inden for et engelsk landområde, vist, hvorledes kvinders adgang til det bedst lønnede specialarbejde generelt hindres. Samtidig vises hvorledes den husmor- eller husfruerolle, som vi i senere tider har måttet slås med, opstår blandt de velstående landboere. Husfruens tilbagetrukkethed fra en stor del af arbejdet er forbundet med stor prestige. Denne proces ligner i høj grad de velstående borgerfruers trækken-sig-tilbage fra ægteparrets fælles virksomhed i 16.-17. årh.64 Altså en udvikling bestemt af velstand og overskud. C. Middleton viser tydeligt, hvor forskellig status kvinder har alt efter det sociale lag de tilhører og efter deres ægteskabelige status.

Den patriarkalske samfundsstruktur, tilsyneladende dominerende i hele Vesteuropa på land og i by, placerer kvinden som mandens underordnede. En kvinde er altid undergivet en mands værge eller værn med de konsekvenser i form af kontrol, restriktioner og beskyttelse dette medfører. Et studium af kvindens stilling i en slægtsdomineret struktur eller i en struktur, hvor de enkelte familier er mere fremtrædende, er påkrævet, men også vanskeligt på grund af kildematerialets utilstrækkelighed. Duby har vist, hvorledes det i begge strukturer er kvinders lod at være prisgivet mændene, og hvorledes udviklingen forværres i perioden, når det gælder kvinder i det sociale lag, hvor der står værdier på spil.65

6667