SYMBOLER PÅ KORTENE

TERRÆN
SYMBOLER

b1 | Byzone | b32 | Attraktion
b2 | Industri/ubebygget område | b33 | Til attraktion
b3 | Gågade | b34 | Badestrand/bademulighed
b10 | Seværdig bygning | b35 | Bjergpas
b4 | Park/skov | b36 | Bjergtop/bjergrigt
b5 | Åbent land | b36a | Bymur
b6 | Nationalpark/naturreservat | b37 | Camping
b7 | Is/gletcher | b38 | Cykeludlejning
b7b | Saltsø | b39 | Golf
b7a | Gennemfartsvej | b40 | Grotte
b18 | Cykelrute | b41 | Hospital/nødhjælp
b9 | Vandrerute | b42 | Hotel/hostel
b11 | Landegrænse | b43 | Information
b12 | Regionsgrænse | b44 | Internetcafé/-adgang
|  | b45 | Kabelbane

TRAFIK

b13 | Bus | b46 | Kirke
b14 | Færge | b46a | Kloster
b15 | Jernbane | b48 | Kultur-/naturattraktion
b16 | Lufthavn | b50a | Moské
b17 | Metro | b50b | Oldtidsminde
b18 | Motorvej | b51 | Parkering
b19 | Sejlrute | b52 | Posthus
b20 | Sporvogn | b54 | Ruin
b21 | Tog | b54a | Scubadykning
b22 | Vejnummer | b55 | Sejlsport/bådudlejning
|  | b56 | Skovstation
|  | b57 | Slot

HØJDER

b23 | 6000 - 9000 m | b58 | Snorkeldykning
b24 | 4000 - 6000 m | b59 | Synagoge
b25 | 3000 - 4000 m | b60 | Tankstation
b26 | 2000 - 3000 m | b61 | Telefon
b27 | 1000 - 2000 m | b62 | Tempel
b28 | 500 - 1000 m | b63 | Tennis
b29 | 300 - 500 m | b64 | Tunnel
b30 | 100 - 300 m | b65 | Turistpoliti
b31 | 0 - 100 m | b66 | Udsigtspunkt
|  | b67 | Vandrerhjem
|  | b68 | Windsurfing

politikensforlag.dk/rejser

SYMBOLER I TEKSTEN

A | Afstand | N | Natteliv
B | Badestrand/bademulighed | P | Parkering
0 | Bank | 9 | Pengeautomat
z | Biludlejning/bilrute | p | Posthus
Z | Bjergtop/bjergrigt | € | Prisniveau (€-€ € €)
b | Busforbindelse/-station | R | Restaurant
C | Café | r | Ridemulighed/ridecenter
c | Camping | D | Scubadykning
y | Cykeltur/cykeludlejning | Y | Sejlsport/bådudlejning
E | Entré | n | Shopping
F | Feriebolig | > | Sidehenvisning
l | Fiskemulighed | Q | Ski/vintersport
a | Flyforbindelse/lufthavn | d | Snorkeldykning
f | Færgeforbindelse | \ | Sporvognsforbindelse
G | Golf | j | Swimmingpool/spabad
g | Guidet tur | x | Taxa
H | Handicapvenligt/handicap-facilitet | t | Telefon
h | Hospital/nødhjælp | J | Tennis/boldspil
o | Hotel/hostel | T | Togforbindelse/-station
i | Information/turist- | O | Turistpoliti
@ | Internetcafé/internetadgang | u | Underholdning
q | Kalender/begivenhed | v | Vandrerhjem
K | Knallert/motorcykeludlejning | V | Vandretur
k | Kultur-/naturattraktion | = | Vandski
m | Metro | W | Windsurfing/surfing
M | Moské | å | Åbningstider

TUREN GÅR TIL

SICILIEN

AF CECILIE MARIE MEYER

GÅ IKKE GLIP AF …

Foto: Getty Images

FISKEMARKEDET I CATANIA

De endnu levende muslinger ligger og sprøjter ud over fadenes kanter, en mand faldbyder eksotiske fiskearter fra sin bod, mens snegle kravler i hundredevis i sivkurvene. Catanias tusind år gamle fiskemarked er et af de mest berømte i Italien, og det flankeres af alskens sydende og boblende gademad (> se her).

Foto: Cecilie Marie Meyer

TIL TOPS PÅ VULCANO

Vulkankrateret ligger som en forreven byld midt på øen Vulcano. Det ryger stadig hist og her af svovl, der afslører vulkanens slumrende tilstand. Heroppe er månelandskabet gult af mineraler, panden våd af sved, og udsigten ud over resten af De Lipariske Øer ganske ubetalelig (> se her).

Foto: Cecilie Marie Meyer

TEMPELRUINEN I SEGESTA

Håndtagene på de nederste klippeblokke kan stadigvæk ses, og taget blev aldrig lagt færdigt, men det gør ikke Siciliens måske mest imponerende ruin fra øens græske periode mindre fascinerende. Rød som aftensolen lyser den op i det grønne landskab og glimrer med sine endnu perfekte doriske søjler (> se her).

Foto: Cecilie Marie Meyer

CALTANISSETTA

Livlige Caltanissetta er byen i Siciliens uopdagede centrum, der, fordi den har en undergrund fuld af svovl, kan fremvise imponerende rigmandshuse og et opland fuldt af forladte miner. Ren guf for folk med smag for industriel arkæologi (> se her).

Foto: Getty Images

STRANDENE ØST FOR SCIACCA

Få mennesker kommer så langt sydpå, at de kan dyppe tæerne i det gyldne sand på strande som Bovo Marina øst for Sciacca. Men kysten slanger sig langs med skrænter og øde pinjelunde vest for Agrigento og udgør en brusende pause fra sommerheden (> se her).

OPALERMO OG OMEGN

OVESTLIGE SICILIEN OG EGADISKE ØER

ONORDØSTLIGE SICILIEN, ETNA OG LIPARISKE ØER

OSYDØSTLIGE SICILIEN OG SIRACUSA

INDHOLD

SYMBOLER I TEKSTEN

O BAG OM SICILIEN

Forord

Sicilien i dag

Befolkning og samfund

Kunst og kultur

Mad og drikke

Historie

Vigtige årstal

Natur og geografi

OPALERMO OG OMEGN

OVESTLIGE SICILIEN OG EGADISKE ØER

ONORDØSTLIGE SICILIEN, ETNA OG LIPARISKE ØER

OSYDØSTLIGE SICILIEN OG SIRACUSA

OPRAKTISKE OPLYSNINGER

Forberedelse

Rejse og ankomst

Transport

Lokale forhold

Spisesteder

Overnatning

Sport og aktiviteter

Årets gang

Uheld

MINIPARLØR

SPISEKORTET

KORT OVER PALERMO

SICILIENS VINE

KOLOFON

FORVANDLINGSTUR MELLEM SKYLLA OG KARYBDIS

DET SIGES, at man stadig kan få øje på en legendarisk luftspejling, hvis man under de rette vejrforhold stiller sig på havnen i byen Messina og kigger over mod Italiens fastland – og det på trods af tætbebyggede kyster, massiv færgetrafik og smog.

Derovre på den anden side har landskabet forandret sig voldsomt, siden luftspejlingen for første gang blev omtalt af den græske filosof Damascius for 2600 år siden. Men ikke desto mindre folder synsbedraget sig stadig ud som en enorm by med huse, høje, slanke tårne, tusindvis af vinduer og buegange, der ligger i lag og snor sig om hinanden som rummene i en bikube.

Rent meteorologisk dirigeres denne type luftspejlinger af solen og af vekselvirkninger mellem kold og varm luft. Men for tusindvis af år siden havde man en anden forklaring: Man mente, det var heksen Morgana, der boede i Messinastrædet – farvandet mellem Calabrien og Sicilien – der skabte disse lumske fantasibilleder. Dem sendte hun ud på havet for at lokke mennesker i druknedøden. Historien er så berømt, at det netop er her, fra Siciliens østligste punkt, at ordet fatamorgana stammer – fata er italiensk for fe.

Man kan spore Morgana tilbage til det engelske hof og dets folklore i den tidlige middelalder. Det siges om hende, at hun var i familie med kong Arthur. Rent geografisk placerede man hende dog sammen med de havfruer, der sang så sødt langs Siciliens nordlige kyst og fortryllede de sejlende i farvandet.

Mange rejsende har gennem tiderne beskrevet dette særlige sicilianske fatamorgana mellem byerne Messina og Reggio Calabria. Ifølge myten steg Morgana også op af bølgerne, da normannerfyrsten Ruggero i 1060 stod ved Calabrias kyst og længtes efter det forjættede Sicilien. Fyrsten skulle efter sigende selv have beskrevet, hvordan han pludselig så et drømmeslot dukke op ude på vandet og en heks i en vogn trukket af et seksspand af heste. Men Ruggero gennemskuede fatamorganaets optiske bedrag. Han modstod dermed fristelsen til at tro på, at hans normannerhær ville kunne marchere tørskoet på vandet hele vejen til Messina. Selvfølgelig kan ordet fatamorgana kun være undfanget på Sicilien! Der findes næppe en ø præget af flere forvandlingsnumre end denne – af hændelser, der pludselig dukker op af ingenting, kræver ens opmærksomhed og så atter forsvinder.

Palermo og Catania kan forekomme den besøgende at være scener behængt med snore- og hejseværker, der hiver først ét drama frem fra kulissen for siden at trække det tilbage til fordel for et andet. En før så travl gade kan pludselig blive mennesketom, når urets visere passerer middag, og man trækker indendørs for at slumre. De øde bjergtoppe i Madonie- og Nebrodi-nationalparkerne kan være indkapslet i vintermørke for med forårets komme at lyse af pastelfarver. Og saltsøerne i Siciliens indre skifter farve, fra gul til vinrød, når solens stråler opvarmer de iboende krebsdyr og får deres rygge til at gløde.

At rejse fra det italienske fastland til Sicilien kan føles som en forvandling i sig selv; som en overgangsrite, der forandrer én tilstand til dens modsætning. Det skete for den smukke ungmø Skylla, der ifølge græsk mytologi blev forvandlet til et bjæffende monster af heksen Kirke, der var jaloux på hendes skønhed. Nu lever Skylla i Messinastrædet sammen med uhyret Karybdis. Skylla, som bor på fastlandssiden, er en stor, savlende hund med seks hoveder, hvorimod Karybdis i det sicilianske farvand er en gigantisk malstrøm, der let kan suge et fartøj til bunds. Odysseus måtte ofre ti af sine mænd for at få lov til at sejle imellem de to kystvogtere.

Nutidens turist overlever bedst turen ved at ofre sin fornuft og i stedet overgive sig helt til det bedrageriske, eventyrlige Sicilien. O

SICILIEN I DAG

SICILIENS HAVN, SICILIENS FAVN

HVIS MAN VIL HILSE på Palermos borgmester, skal man ikke nødvendigvis forbi byens rådhus, men i stedet begive sig ned til vandet, hvor Leoluca Orlando, Palermos overhoved siden 2012, kan ses hjælpe bådflygtninge ind på havnemolen. Samme sted har frivillige palermitanere opsat telte med lægehjælp og suppekøkkener, og i hårdt belastede perioder arbejdes der i døgndrift. En stadig strøm af sicilianere hjælper til med at bringe frisklavet mad, tøj og basale nødvendigheder til de udmattede immigranter.

Mens medierne i 2018 rettede linsen mod den politiske turbulens i Italien, gav signor Orlando premierminister Salvini, som samme sommer havde beordret alle italienske havne lukket for immigranter, svar på tiltale: ”Palermo, en by, hvis navn i sig selv betyder ’en hel havn’, er og vil altid være åben for både militære og civile fartøjer, der redder menneskeliv i Middelhavet”. Orlando blev bakket op af borgmestrene i Taranto, Napoli, Messina og Reggio Calabria, der talte om næstekærlighed og menneskerettigheder.

FAKTA OM SICILIEN

Indbyggertal: 5.051.000.

Areal: 25.700 km2 (Sardinien 24.090, Jylland 29.777 km²).

Befolkningstæthed: 200 pr. km2 (Danmark 130), Italien 197.

Nationalitet: 98 % italienere.

Beskæftigelse: 47,1 % turisme og service, 34,6 % handel, 14,8 % industri og byggeri, 3,5 % landbrug.

Arbejdsløshed: Cirka 19 %. Ungdomsarbejdsløshed (16-25 år) 28 %.

Største byer: Palermo er hovedby med 666.000 indb., 1,2 mio. med forstæderne. Catania har 294.000 indb.

Styreform: Begrænset autonomi under Republikken Italien.

Økonomi: BNP per indbygger: 125.000 kr. (Danmark 318.000 kr., Italien 192.000 kr.).

Religion: Katolicisme.

Højeste punkt: Etna, ca. 3340 m. Er også Europas højeste vulkan.

IMMIGRANTSPØRGSMÅLET DELER OG FORENER

Ikke alle italienske borgmestre er lige begejstrede for synet af det enorme antal bådflygtninge, der især i 2016 og 2017 lagde til i Siciliens havne. I 2017 kunne det italienske indenrigsministerium konkludere, at ikke færre end 119.000 immigranter kom over vandet til Italien – mange af dem via Sicilien, hvor de holdes i lejre og derefter fordeles til resten af Italien, afhængigt af de enkelte regioners befolkningstal. Tallet i 2017 var noget lavere end året før, hvilket var et direkte resultat af den italienske stats aftale med Libyen. Det forhindrer dog ikke Sicilien i at være en region mærket af presset på kysterne. I den lille by Castell’Umberto på Siciliens nordkyst reagerede borgmester Vincenzo Lionetto Civa negativt på beskeden om, at hans by ville modtage en gruppe bådflygtninge. Han orkestrerede en demonstration og forsøgte sammen med andre borgere i byen at blokere adgangen til det planlagte modtagecenter. Som modsvar beluttede andre af byens borgere sig for at danne hjælpegruppen Coordinamento Senza Frontiere, der i dag integrerer immigranterne med skolegang, sprogundervisning, sport og søndagsmiddage hos de lokale i Castell’Umberto.

Forklaringen på Siciliens splittelse i spørgsmålet om immigrationen skal findes i regionens udsatte arbejdsmarked og skrøbelige økonomiske eksistensgrundlag. Historisk set har Sicilien siden industrialiseringen været et sted, man forlod for at finde bedre kår i nord eller i udlandet. Det gjaldt dog ikke byen i centrum af øen, Caltanissetta, der med sine mange miner var Europas største eksportør af svovl til USA fra 1800-tallet og frem til 1950’erne. I dag er landskabet omkring byen plettet af forladte fabrikker, der minder folk om en både driftig og hård tid. Efter 2. Verdenskrig fandt amerikanerne svovl i deres egen undergrund, og så var eksporteventyret slut. Caltanissettas historiske middelalderkerne bebos nu flere steder udelukkende af nigerianere og marokkanere. Mange af de lokale sicilianere foretrækker at bo i nye lejligheder i periferien, og det gør immigranterne synlige for mange turister, hvis B&Bs ligger dør om dør med de nye indbyggere fra udlandet.

SICILIENS LANDBRUG ER PRESSET AF BILLIGERE FRUGT, GRØNT OG KORN FRA ASIEN OG USA. MEN PÅ GADEPLAN ER DER STADIG LÆKRE LOKALE SÆSONVARER AT FÅ. Foto: Getty Images

BØNDERNE TAGER LANDET TILBAGE

Sicilianerne har selv immigrationen i deres blod. Få familier har ikke et eller flere medlemmer, som er flyttet til udlandet for at få arbejde, og det gør, at mange kan sætte sig i immigranternes sted. Den høje arbejdsløshed blandt sicilianerne – i 2017 lå den på cirka 20 %, men uofficielt menes tallet at være endnu højere – skaber imidlertid bekymring i befolkningen, og tendensen forstærkes af det faktum, at Sicilien lider af såkaldt braindrain og hvert år mister tusindvis af kloge hoveder, der ellers kunne være blevet.

Nogle bliver skam også og tager kampen op mod et korrupt og langsomt arbejdsmarked. Den største revolution foregår lige nu inden for landbruget. For første gang i årtier er sektoren i fremgang, for ligesom i Danmark er mange boligpriser i byerne så høje, at nogle vælger at vende tilbage til landet og bosætte sig der, hvor deres egne bedsteforældre i sin tid dyrkede jorden. Kornindustrien, der siden romertiden har været en af hjørnestenene i Siciliens økonomi og identitet, er i krise grundet import af billigt korn fra Østeuropa og Canada, og bønderne er hårdt pressede af den industrielle landbrugslobby, der kun tillader dem at købe bestemte typer såsæd fra store firmaer. Det har ildsjæle som Giuseppe Li Rosi fra det stolte landbrugsland omkring Raddusa gjort op med. Han har under beskyttelse af EU’s økologiforordning organiseret sig i gruppen Simenza, hvor man med støtte fra den lokale genbank udveksler og sår Siciliens egne antikke kornsorter. Her har bønderne fundet et hul i markedet, for også internationalt efterspørges kvalitetsråvarer. I spøgelsesbyen Santa Rita forvandler bageren Maurizio Spinella kornet til mel, pasta og gourmetbrød og sælger det til besøgende langvejsfra.

Kombineret med en voksende turistindustri, der af mange ses som det absolutte guldæg for øens fremtid og er blevet sat i bevægelse af uroen i Mellemøstens og Nordafrikas traditionelle ferieområder, kan dette derfor godt være tidspunktet, hvor Sicilien trods dårlig økonomi og braindrain genopfinder sig selv. O

BEFOLKNING OG SAMFUND

TAVSHEDEN ER BRUDT FOR ALTID

DE LOKALE HUSKER stadig, hvordan en gnaven vagt med arret ansigt luskede rundt oppe på murene af Salvatore Geracis lukusvilla for at sikre sig, at ingen lokkede den flamboyante mafiaboss i baghold. Beskyttelsen virkede, lige indtil Geraci i 2004 blev skudt ned på åben gade under et internt opgør. I lang tid vidste indbyggerne i den lille badeby Altavilla Milicia øst for Palermo ikke, hvad der skulle ske med mafiabossens villa – lige indtil staten beslaglagde stedet og gav det tilbage til befolkningen under Ulisse-konsortiets vinger.

Indtil videre er tusindvis af både privatboliger og hektar landbrugsland blevet konfiskeret på samme vis. På lokalt plan sørger forskellige konsortier som fx Ulisse-konsortiet i dag for at forvandle disse arnesteder for kriminalitet og vold til samlingspunkter, der har en social og uddannelsesmæssig funktion. De integrerer tidligere mafiaejendomme i samfundet. Således myldrer det nu med kokkeelever i mafiabossens gamle marmorkøkken, og hvad der før var Geracis private terrasse med udsigt ud over havet, er nu omdannet til lounge- og mødeområde for de lokale.

DEN LOKALE ØKONOMI ER BASERET PÅ SMÅ FAMILIEVIRKSOMHEDER. DET GØR FOLK SÅRBARE OVER FOR MAFIAENS KRAV OM PIZZO. Foto: Yadid Levy

MODSTAND MOD MAFIAEN

Sicilianernes stille modstand mod øens organiserede kriminalitetsstruktur, la mafia, er mindst lige så gammel som mafiaen selv. Men tavshedsparadigmet blev grundigt brudt ved attentatet på undersøgelsesdommerne Giovanni Falcone og Paolo Borsellino i 1992, en begivenhed, der for alvor fik befolkningen til at vende sig mod mafiaen. Det er den selv samme bevægelse, som i dag får de lokale til at handle i samarbejde med staten.

Parret med sicilianernes dybe tilknytning til deres lokalområde har forandringen inden for de sidste år resulteret i små demokratiske mirakler på hele øen. Et af dem, der især gav genlyd, var valget af folkeskolelæreren Renato Accorinti til Messinas borgmester i 2013; en mand, der på bare tæer og med Dalai Lama på væggen er ved at genopbygge den nedslidte by.

BUTIKKER BETALER BESKYTTELSESPENGE

Det anslås, at den sicilianske mafia årligt tjener 8 mia. euro på især narkotika, korruption og afpresning. Til sammenligning lyder Siciliens årlige omsætning på 85,5 mia. euro. Effekten er direkte negativ for Sicilien, idet mange af de penge, som er øremærket til øen, kommer fra EU og egentlig burde tilfalde befolkningen. Det anslås, at 80 % af alle butikker på Sicilien i en eller anden grad er relateret til mafiaen, og at butikkerne alene i Palermo årligt betaler 17,5 mio. euro i pizzo, de såkaldte beskyttelsespenge, som indehaverne betaler mafiaen for, at de ikke sprænger butikken i luften.

At så mange penge drænes fra virksomheder og tilskud og ryger lige ned i mafiaens lommer, taler sit eget tydelige sprog: I årtier har Sicilien været Italiens fattigste region med en ungdomsarbejdsløshed på rystende 28 %, og efter finanskrisen i 2009 er antallet af sicilianere, der lever under fattigdomsgrænsen, steget fra knap 410.000 til 530.000 blandt en befolkning på cirka 5 mio.

SPRÆKKER I OVERFLADEN

Men selvom mafiaen endnu er magtfuld, vidner Renato Accorintis sejr om, at den ellers så uigennemtrængelige kriminelle organisation er begyndt at slå sprækker. Flere involverede er nemlig begyndt at tale og afsløre nøglepersoner i netværket. Disse personer kaldes pentiti, angrende, og de får eftergivet deres straf, hvis de samarbejder med politiet. Et stigende antal af disse er enten kvinder eller børn og unge, der har fået modet til at angive deres familiemedlemmer.

I det offentlige rum er man også for længst begyndt at gøre oprør mod undertrykkelsen gennem græsrodsbevægelsen Addiopizzo, der blev grundlagt i 2004. Bevægelsen tæller nu over 300 restauranter, caféer og butikker i Palermo, der nægter at betale pizzo, og hvis kunder, ved at handle der, indirekte støtter budskabet. Et andet konkret eksempel på modviljen mod mafiaen var genvalget af Leoluca Orlando som Palermos borgmester i 2012. Det er tredje gang, han leder byen, og han har i sin politiske karriere, der strækker sig over tre årtier, været en af øens mest indædte mafiabekæmpere.

Endelig er initiativet Terra Libera fra 2006 et efterhånden veletableret eksempel på, at folket vitterligt kan genvinde terræn i forhold til mafiaen. Under Terra Libera er det unge landmænd og entreprenører, der henholdvis dyrker afgrøder og åbner hoteller på den jord, politiet løbende konfiskerer fra den kriminelle organisation. I samme dur besluttede borgmesteren i byen Castellammare del Golfo i 2015 at give konfiskeret jord til 40 fattige familier, der således pludselig kunne brødføde sig selv.

Hårdt presset af den calabresiske og udenlandske mafia, som har sat sig tungt på narkotikahandlen, prøver den sicilianske mafia nu at genvinde sine gamle territorier i centrum af øen. Her må de lokale landmænd kæmpe med såkaldte “kvægmafiosoer”: mafiaen ødelægger bøndernes afgrøder, forgifter deres dyr og sender dem trusler – alt sammen for at overtage jorden og tjene penge på landbrugsstøtten fra EU. Mafiaens håb er, at bønderne vil forlade jorden af frygt for deres liv og sælge deres grunde for en slik. Men alt imens mange giver op, er der samtidig flere og flere, som bliver tilbage og tager kampen op. De gælder især den unge generation af sicilianere, der nægter at bukke under for det gamle paradigme og nu er i færd med at sætte deres bedsteforældres forladte gårde i stand for at vende tilbage til den gode sicilianske muld. O

MANGE STEDER PÅ SICILIEN ER ISÆR DE UNGE KVINDER VED AT BRYDE TAVSHEDEN OM MAFIAENS MAGT. Foto: Yadid Levy

KUNST OG KULTUR

MESTERLIGE FORTÆLLERE

PRØVERNE TIL teaterstykket Il Gioco delle parti bliver afbrudt, da en familie på seks personer kæmper sig vej ind på teaterscenen, og den ældste mand desperat råber til instruktøren: “Vi er ufærdige karakterer, og vi leder efter en forfatter, der kan skrive vores historie færdig!” Familien får lov at instruere teatrets skuespillere i deres historie – projektet mislykkes dog, og til sidst drukner familiens steddatter sig i fortvivlelse, mens sønnen skyder sig selv.

Hele denne groteske fortælling er fiktion og plottet i Luigi Pirandellos mest berømte skuespil, Sei personaggi in cerca d’autore (Seks personer søger en forfatter), der splintrede datidens regler for dramafortælling. Med sin tragikomiske absurditet anses stykket i dag for et hovedværk i italiensk teaterhistorie, men da den blev opført i Teatro Valle i Rom i 1921, råbte tilskuerne “manicomio, manicomio” (send ham på anstalten), og Pirandello måtte flygte ud af teatret for ikke at blive lynchet af den rasende hob.

EN TRADITION FOR AT FORTÆLLE

Luigi Pirandello (1867-1936) blev født i byen Caos uden for Agrigento, og mange af hans værker er udsprunget af stemningerne og personerne derfra. Da han modtog Nobelprisen i litteratur i 1934, var det derfor også en anerkendelse af sicilianernes evne til at fortælle historier og iscenesætte livets modsætninger på særlig følsom vis. Pirandello kom ud af en lang tradition for at formidle dramaer på Sicilien, fra ridderdigtningen ved Frederik 2.s hof i 1200-1300-tallet til 1800-tallets store forfatter Giovanni Verga (1840-1922), der fortalte barske historier fra øens nederste samfundslag.

Sicilianernes fortælleglæde lever også på gadeplan: I 1600-tallet smittede de herskende spanieres passion for dukketeater af på befolkningen i især Palermo. Dukketeater var dog ikke kun uskyldig underholdning, men fungerede også som en social ventil for befolkningen, som gennem dukkeførerne, i pupari, kunne latterliggøre vicekongerne på de små scener. Dukkeførerne brugte også et helt specielt sprog, baccaglio, så spanierne ikke kunne forstå handlingen. Siciliens dukketeatre er i dag berømte over hele verden og kan nydes i især Palermo (> se her).

DET FILMISKE BLIK PÅ SICILIEN ER OFTE DRAMATISK. AMERIKANSKE COPPOLAS ‘THE GODFATHER’ SES FRA EN MAFIAFAMILIES PERSPEKTIV. Foto: Alamy Stock

SICILIEN PÅ DET STORE LÆRRED

Eftertiden har også nydt godt af andre sicilianske skribenter, som fx krimiforfatteren Leonardo Sciascia (1921-89) og poeten Salvatore Quasimodo (1901-68), men især i filmens verden har Sicilien spillet en markant rolle inden for fortællekunsten. Giuseppe Tornatore hylder sine barndomsminder i Cinema Paradiso (Mine aftener i Paradis) fra 1988, der bl.a. er optaget i Cefalù (> se her), og i krigsdramaet Malena fra 2000 bruger han torvet foran domkirken i Siracusa som vigtig kulisse (> se her). Tv-serien om kommissær Montalbano, der er baseret på forfatteren Andrea Camilleris bøger, er en rundvisning i Camilleris hjemstavn øst for Agrigento, hvor barokbyer som Scicli og Ragusa udgør Montalbanos distrikt (> se her).

Siciliens natur og dramatiske kontraster har også inspireret instruktører udefra, og nogle af Europas største filmøjeblikke er drejet på øen. Det gælder fx den neo-realistiske Stromboli (1949-50) af Roberto Rossellini, Luchino Viscontis La Terra Trema (Jorden skælver), som blev indspillet i fiskerlandsbyen Aci Trezza i 1948, og hans senere Il Gattopardo (Leoparden) fra 1963 med Burt Lancaster og Claudia Cardinale i hovedrollerne. Endelig brugte den amerikanske filmskaber Woody Allen Det Græske Teater i Taormina i Mighty Aphrodite (1996).

DEN AMERIKANSKE FORBINDELSE

Især amerikanske filminstruktører med italienske rødder blev i 1900-tallet fascineret af øens kontraster: skønhed og brutalitet, fortid og nutid, liv og død. Det bedste eksempel er Francis Ford Coppolas Godfather-trilogi, der i 1972 sikrede Marlon Brando en Oscar som den barske padrino Don Corleone. Filmen skildrer livet i en amerikansk mafia-familie i New York, hvor sicilianske værdier og traditioner danner ramme for personernes karaktertræk og skæbner. Trilogiens sicilianske kulisser er i dag vigtige turistattraktioner, såsom Teatro Massimo i Palermo og baren Bar Vitelli i Savoca (> se her), hvor Michael Corleone møder sin svigerfar og gifter sig med sin første kone. Også Martin Scorsese, der har rødder i landsbyen Polizzi Generosa syd for Cefalù, brugte mafiaen som udgangspunkt for sit persongalleri i filmen GoodFellas fra 1990.

I 1600-TALLET KOM DUKKETEATRET TIL ØEN OG FANDT GENKLANG I SICILIANERNES KÆRLIGHED TIL STORE DRAMAER. Foto: Polfoto

NYE HISTORIER PÅ GADEPLAN

Sicilien har også sin egen filmfestival i Taormina (> se her), der siden 1955 har tiltrukket verdensstjerner som Elizabeth Taylor, Robert De Niro og Marlon Brando. Især øens unge talenter er interessante nu, fx Pietro Nigro Famulari fra Siracusa, der vandt andenpræmien ved Bostons Redstone Film Festival i 2011 med sin film Figlio del mare, og Emanuele Crialeses Terraferma om immigrantproblematikkerne på Siciliens sydligste øer, der var Italiens bud på en Oscar samme år.

Men også talenter inden for kunst, skulptur og arkitektur ynder at benytte øen som galleri. Uden for Sciacca kan man se værker af Filippo Bentivegna, som i 1940’erne udhuggede cirka 3000 ansigter i områdets klipper (> se her), og i 2001 opførte Maurizio Cattelan en kopi af Los Angeles’ Hollywood-skilt i Palermos Bellolampo-bjerge under kunstbiennalen i Venedig. Endelig prøver unge lokale ildsjæle som Andrea Bartoli og Armando Giglia at revitalisere deres lokalmiljø ved hjælp af kunst. Med projektet Farm Cultural Park omdannede de i 2010 dele af byen Favaras forladte centrum til et levende kunstprojekt med street art og skulpturer i gaderne. Her kan man på egen krop opleve, at livet for sicilianerne er en scene, hvor alt kan ske. O

MAD OG DRIKKE

ET FORRÅDSKAMMER FRA HELE VERDEN

MÅSKE VAR DET DEN dampede multe a cartoccio med pinjekerner, der gjorde udslaget, eller den perfekte parfait med sprødt låg af pistacienødder, som beseglede Patrizia di Benedetto og Antonio Barracos skæbne. I hvert fald blev deres restaurant, Bye Bye Blues (> se her) i Mondello lige uden for Palermo, hædret med sin første Michelin-stjerne i 2011 og gjorde, at øen samme år kunne prale af sit hidtil højeste antal stjernebestrøede restauranter. Hele 14 flagskibe af slagsen ligger nu fordelt ud over øen, bl.a. Pino Cuttaias La Madia (> se her) nær Agrigento, og Ciccio Sultanos Il Duomo (> se her) i Ragusa, som begge befinder sig i den absolutte gastronomiske topklasse med to stjerner i Michelins røde bibel.

GASTRONOMI SYD FOR ROM

Er man ude efter at opleve et regionalt køkken i spændende udvikling, er Sicilien uden tvivl det mest vitale og spændende sted at nyde fine dining syd for Rom. Kun regionen Campania overgår med sine 41 stjerner øen i antallet af Michelin-restauranter i Syditalien. Det overrasker dog ikke rent statistisk, da Campania og hovedbyen Napoli tæller knap 1 mio. flere sjæle end Sicilien. Til sammenligning har Calabria fire stjerner, Puglia sniger sig op på otte; Abruzzo og Molise har ni, mens Sardinien lige akkurat kan bryste sig af to. Overraskende? Ja. Og så alligevel ikke, for Sicilien er i mere end 1000 år blevet løbet over ende af stærke gastronomiske kulturer; fremmede planter slog hurtigt rod, og nye aromaer udfordrede øens kreative hjerner.

FISKEMARKEDET I CATANIAS CENTRUM ER TRUET AF SKÆRPEDE EU-REGLER OM FØDEVARER I DET FRI. Foto: Ulf Svane

ET SKATKAMMER AF KRYDDERIER

Ikke kun de seneste års tendenser inden for gastronomi gør Sicilien berømt. Øens køkken har i århundreder absorberet påvirkninger udefra, og regionen bugner af grøntsager, frugter, nødder og krydderier. Æren herfor ligger hos de arabere, der gik i land i Marsala i 827. Her forblev de, indtil normannerne jagede dem ud i år 1059-72, men deres korte tilstedeværelse havde enorm gastronomisk betydning. Med sig bragte de ukendte råvarer som kanel, safran, korender, anis, sesamfrø, citrusfrugter, pistacie, rørsukker, jasmin og æteriske olier udvundet af blomster og urter.

DEN SØDE ARABISKE TAND

Mange retter fra dengang lever stadig i især det vestsicilianske køkken, som panelle-brød lavet af kikærtemel og pane ca’ meusa, som er sprøde boller med kalvemilt. Begge nydes især i Palermo, mens couscous med safran er Trapanis arabiske favorit. Man mener endda, at det var arabernes elskerinder, der opfandt Siciliens mest berømmede dessert, cannoli, som er et sprødt, aflangt rør fyldt med ricotta og kandiseret frugt. Det var også araberne, som begyndte at fragte sne fra Etna ned i dalene for at blande den med frugtsaft til sorbet. I Trapani spiser man sorbet og granita præcis som dengang, lavet på jasminblomst (gelsomino), rørsukker og citron. Andre søde sager som marcipan, torrone – den bløde, italienske udgave af fransk nougat – og mandeldrik (latte di mandorla) er direkte efterfølgere af arabernes kulinariske tradition.

MANDELTRÆER I FULDT FLOR

Sicilien er kendt for sine nødder, især mandler, og dem fra de sydøstlige byer Avola og Noto er særligt aromatiske og bruges til marcipan og likør – prøv gerne likøren fra Castelmola (> se her). Madfestivalen Sagra del Mandorlo in Fiore ved Agrigento hylder mandeltræernes blomstring i starten af februar (> se her) og med god grund: Sicilien står nemlig for 4/5 af Italiens samlede mandelproduktion. Etnas lava giver desuden ideelle vækstbetingelser for både hasselnød og pistacie, og omkring landsbyen Bronte er 3000 hektar jord ved vulkanens fod beplantet med pistacietræer. Et eksotisk alternativ er johannesbrød (carruba), der både kan males til mel og bruges som naturmedicin. Te lavet på johannesbrødkerne virker beroligende, mens den i likørform er god for fordøjelsen.

PASTA CON LE SARDE MENES AT STAMME FRA ARABERNES TID, HVOR MADEN KONSERVEREDES MED FENNIKEL, PINJEKERNER OG ROSINER. Foto: Getty Images

RØGET SILD OG INSPIRATION FRA HOFFETS BORD

Siciliens næste herskere, normannerne, bragte i 1000-tallet klipfisk – som endnu i dag udblødes til en lækker baccalà – og traditionen for røget fisk med sig fra nord. Det sicilianske køkken er mere berømt for sine pastaretter og desserter end sine antipasti, med undtagelse af aringhe e agrumi, hvor røget sild eller makrel spises med appelsin til. Efter normannerne kom det næste store herrefolk, spanierne, til i 1300-tallet og beholdt herredømmet i knap 500 år. De nye herskere bragte tomater, auberginer og kartofler med sig, og ved vicekongernes køkkener udviklede man komplicerede retter som farsumagru, der består af tynde ruller oksekød fyldt med salami, brødkrumme, fars, æg, pinjekerner og ragusano-ost.

TILBAGE TIL RØDDERNE

På Sicilien er det selvfølgelig langtfra alle restauranter, der tilbyder fornem gastronomi. Ligesom i resten af Syditalien er trattoriaet stadigvæk det oplagte valg for de fleste. Traditionerne vejer tungt på tallerkenen, og næsten alle lokale restauranter serverer klassikere som pasta alla norma (pasta med auberginer), pasta con le sarde (pasta med rosiner, sardiner og fennikel), farsumagru og scallopine al marsala (kalvefilet i marsalavin). At det netop er traditionelle retter, som øens mesterkokke har vundet Michelin-stjerner for at viderefortolke, viser blot, at historien om det sicilianske køkkens kompleksitet fortsætter. O

MAD OG DRIKKE

FRA OPBLANDINGSVIN TIL EFTERTRAGTEDE DRÅBER

“VINMARKERNE HER uden for Noto er for nero d’avola-druen, hvad Montalcinodistriktet i Toscana er for sangiovese,” siger vinbonden Alessio Planeta (> se her) og peger ind i landet. Række efter række står hans vinstokke i snorlige geledder i landskabet omkring barokbyerne på Siciliens sydøstkyst.

Enhver, der har blot en smule kendskab til italiensk vin, ville for blot 20 år siden have slået sig på lårene af grin over sådan en påstand og i stedet skænket sig et glas på franske druer. I dag giver ønologer og sommelierer fra hele verden Alessio ret og vil på stedet kunne nævne navne som nero d’avola, grillo, zibibbo, frappato og catarratto. Siciliens ældgamle druesorter har nemlig fået sig en gedigen renæssance og kan både i fylde og aroma måle sig med legendariske supervine som toscanske Brunello di Montalcino og Venetos noble Amaroner.

LIGE SÅ MEGET VIN SOM AUSTRALIEN

Det er netop på Siciliens sydøstkyst, at udviklingen i øens vinindustri kan aflæses allertydeligst. Blot 20 km syd for de bakker, hvor Alessios vinmarker nu befinder sig, stævnede der i 1970’erne og 1980’erne store skibe ud fra industrihavnene i Marzamemi og nær Pachino med lasten fuld af siciliansk vin. Fartøjerne havde kurs mod Italien, Frankrig og Tyskland, alle lande, der havde brug for at blande deres årgange op med lidt ekstra saft og kraft.

Sicilien producerer årligt 8 mio. hektoliter vin, og det gør øen til Italiens mest vinproducerende region næst efter Puglia – og den syvendestørste i verden. En kvantitet, der, på trods af Siciliens beskedne areal på knap 26.000 km², er lige så stor som Australiens samlede produktion. Og hvert år vokser eksporten af siciliansk vin med adskillige procentpoint.

MARSALA ER ØENS MEST BERØMTE VIN OG BLEV UDVIKLET AF ENGLÆNDEREN JOHN WOODHOUSE I 1700-TALLET. Foto: Yadid Levy

EUROPAS VINPRODUCENT

I mere end 200 år har Sicilien været producent af god, men ikke særlig prestigefyldt vin, der skulle spæde flaskerne op i hele Europa. Både i Italien og i udlandet vidste man nemlig godt, at bønderne på Sicilien i mere end 3000 år havde dyrket druer af høj kvalitet.

Øen har noget nær de optimale forhold for vinstokkenes trivsel, og med en gennemsnitstemperatur på 15 °C og en jordbund gødet af vulkansk aske havde allerede fønikerne og grækerne stor succes med at få deres søde moscato-drue til at gro omkring Ragusa, på øen Pantelleria og nær de hellige templer ved Segesta og Selinunte. De plantede også stokke med røde druer på bakkerne mellem Siracusa og Taormina, og her gav temperatursvingningerne en aromatisk vin fuld af karakter.

Øens druesorter har tilmed skabt verdensberømte hedvine. Den mest kendte er marsalen, som blev opfundet i sin nuværende form for cirka 200 år siden af englænderen John Woodhouse. Den laves på den ældgamle malvasia-drue.

METODER FRA DEN NYE VERDEN

I 1990’erne begyndte tingene dog at ændre sig. Vinhusene i Norditalien blev presset af konkurrencen på det internationale marked, hvor nye lande som USA, Australien og Sydamerika stormede frem. De elskede franske druesorter havde eksotiske terroirer, billig arbejdskraft og topmoderne produktionsfaciliteter og udfordrede både markedets og forbrugerens opfattelse af vin som noget konservativt og europæisk.

Det fik vingårde som Zonin i Veneto og Mezzacorona fra Trentino til at rette blikket mod Siciliens billige hektar og gode klima. Her har jordene omkring Palermo og Mazara-dalen i øens vestlige ende været brugt til vinproduktion i århundreder, og mange af gårdene kom nu på norditalienske hænder. Et eksempel er vinhuset Duca di Salaparuta fra 1824, der i 2001 blev opkøbt af Illva Saronno. De investerede 10 mio. euro i moderne faciliteter og sendte eksperter til øen for at bruge metoder fra den nye verden med franske druer som chardonnay, sauvignon, shiraz og merlot. Mange sicilianske vinbønder kopierede konceptet, heriblandt Regaleali-gården lige syd for Palermo, der dækkede hele 37 hektar med chardonnay, pinot noir og cabernet. Denne tendens fik i 2002 den anerkendte amerikanske sommelier Jancis Robinson til at kalde Sicilien for “Italiens Californien”.