Annabelles arv

- Af Emilie Sommer

Annabelles arv
- Af Emilie Sommer

Copyright: © Emilie Sommer 2014

Udgivet via Saxo Publish

ISBN: 9788740421972

Gengivelse er ikke tilladt medmindre, der foreligger en specifik skriftlig tilladelse fra forfatter Emilie Sommer.

Enhver anden udnyttelse uden forfatterens skriftlige samtykke er forbudt ifølge gældende dansk lov om ophavsret. Undtaget herfra er korte uddrag til brug i anmeldelser.

Blog: emiliemagdalena.blogspot.com

Mail: emiliesommer@gmail.com

Annabelle skuttede sig. Det var koldt i det store, gamle hus, som havde stået tomt siden foråret, da hendes oldemor gik bort. Det føltes lidt surrealistisk, som Annabelle stod og kiggede rundt i hallen. Det var jo nærmest et slot, hun havde arvet. Hun havde slet ikke forstand nok på materialer og arkitektur til at udtale sig om de smukke lofter, paneler, gulve…ja, alt i dette hus. Men det var i hvert fald smukt og solidt. Ikke at sådan et hus måske var det ypperste for en ung kvinde som Annabelle, men trods sine kun 24 år, var hun mere gammeldags end de fleste jævnaldrende, så hun følte sig næsten hjemme, til trods for at hun blot havde opholdt sig i huset i fem minutter. Hun lod hånden glide blidt over gelænderet til den store, brede trappe, der førte ovenpå. Smukt, køligt, mørkt træ. Mahogni, måske? Hun måtte virkelig have fat i Jesper, hendes arkitektuddannede ven. Han måtte kunne fortælle hende et og andet om dette smukke, gamle hus, hun nu kunne kalde sit hjem. Hun følte sig et øjeblik som en uvidende blondine, men det var nu engang bøger, hun havde forstand på – ikke bygninger.

Det sneede udenfor, og omgivelserne taget i betragtning følte hun næsten, at hun var landet midt i et juleeventyr. Nu manglede bare prinsen på den hvide hest at marchere op ad den lange indkørsel, så var den vist hjemme. ”Vildt”, mumlede hun for sig selv, som hun gik rundt og granskede alle rum i det store hus. Heldigt at der overhovedet var strøm, for hun havde først meldt altmuligmanden sin ankomst næste dag, men hun havde nået et tidligere fly fra Charles de Gaulle, og havde ingen andre steder at overnatte i Danmark. Hun undrede sig faktisk lidt over, at Ben, som altmuligmanden hed, endnu ikke havde været for at starte fyret, som han havde lovet. Huset havde været helt lukket ned den sidste måneds tid, havde han oplyst hende om, men han ville sørge for at alt var klar, når hun ankom lørdag kl. 17. En kuldegysning skød igennem hendes krop; Her var jo som en frysekælder. Ville næppe være muligt at sove i kulde. Var der mon overhovedet en seng, hun kunne sove i? Annabelle gik ovenpå for at lede efter soveværelset. Der var fem, fandt hun ud af, efterhånden som hun fik åbnet alle døre. Fem! Med tilhørende badeværelse til de fire af dem. ”Det var lige godt fandens”, udbrød hun, da hun åbnede døren til et kæmpe soveværelse med den smukkeste himmelseng. Det rum var jo en dronning værdig. Mon det havde været hendes oldemors? Hun gik ind i rummet, over det tykke, hvide tæppe man med det samme fik lyst til at gå barfodet på, og hen til de store vinduer, der var omkranset af tunge gardiner i det fineste stof. Det var bælgmørkt udenfor, hun kunne absolut intet se. Derpå gik hun hen for at åbne den dør, der måtte føre ud til badeværelset. Et rum på størrelse med hendes gamle etværelses lejlighed, åbenbarede sig for hende. Et badeværelse holdt i marmor og guld. Hendes øjne faldt på et stort badekar med løvefødder. Hun havde virkelig smag som en dronning, hende oldemor. ”Hatten af for dig, Olde”, mumlede hun. Annabelle var både overvældet og benovet. Hun følte virkelig, at hun befandt sig i en helt anden verden, og alt dette var nu hendes - Og hun anede ikke engang, hvem hendes oldemor var.

Da Annabelle havde tjekket samtlige værelser ovenpå, alle smukke, nærmest royalt indrettede, gik hun nedenunder igen.