Arne Herløv Petersen

Fugle kan ikke flyve

Digte

Til Helen

Kattelem

Jeg var livstidsfange -

spærret inde i virkeligheden

lige til den dag

jeg fandt den skjulte kattelem

camoufleret som noget andet

vippede den op med hovedet

kantede mig igennem

og med gysende glæde

opdagede den ukendte klode

der er dig

Døgn

Dugdråbesvøbt

svævende over krystalskove

Regnbueglitrende

i spænd mellem ufødte horisonter

Til hinden brister

Solens styrtblødning

Kloden vender natsiden op

Mørkeland

Daggry

 Nattens afklippede tånegle

lyser i dæmnringens grålys 

fra stiens grus

Det er nu
de sidste drømme
folder vingerne sammen

En lydløst rungende
klokke af luft
holder om Jordens
tøvende åndedrag

Lag

Vi lever på en forvandlingskugle

hvor geologiske lag

svøber sig om hinanden

Her hvor jeg står i græsset

står jeg på lag efter lag

ind til den glødende sten

Dybt under mine tæer

stritter små knogler

af en arkæopteryx

der fløj på skællede vinger

over kultidens bregneskove

Længere oppe

vugger jeg på resterne

af bønder og præster

der levede og døde

i en salig tro på

at de ville blive til engle

der fløj op til Guds trone

Men de blev liggende

der hvor de var gravet ned

Helt oppe ved mig

presser en krokus på

Flyt dig så, mumler den

Jeg skal op til bierne

Tandfeen

Da jeg bed til bolle

ramte jeg en sten

Sådan går det altid

Jeg huggede tanden

i små grønne stjerner

Da jeg mærkede efter

havde jeg rokketand

Næste gang jeg rokkede den

trillede den ud

Nå ja

C’est la vie

Så lagde jeg den da under puden

så tandfeen kunne komme og tage den

og lægge en mønt

For eksempel, kære fe,

hvis jeg må komme med et forslag

en double eagle 1933

Når nu du er fe

behøver du ikke nøjes med en dum enkrone

Du kan jo trylle

Så du kan lige så godt give mig en

jeg kan få halvtreds millioner for

Det var en god tand,

kan jeg godt fortælle dig

Jeg har kendt den

siden Koreakrigen

Jeg syntes jeg så en eller anden

i hvid klædning

og med en slags tryllestav

eller stjernekaster

engang midt om natten

Men måske var det bare gardinerne

Om morgenen

langede jeg en hånd

ind under puden

Der lå et gavekort

på en mønt efter eget ønske

Jeg skulle bare henvende mig

i Neverland Bank

og spørge efter Wendy

Agurk

Nej se, sagde jeg,

se de drueagurker

der svømmer rundt i lagen

Krokodiller på lur

Det skulle jeg ikke have sagt

Det var metaforfri onsdag

Der var erklæret fuld bogstavelighed

fra klokken tolv i de sydlige egne

De svulmede op og skød ovenud af glasset

Deres vortede agurkehud

skinnede af væde

De vraltede hen mod mig

og åbnede gabet

Hvordan kan de have så mange tænder?

tænkte jeg

Og så så gule

Her sidder jeg bag den eneste dør i huset

der kan låses

Jeg sidder på kummen

og skriver dette på papir fra rullen

mens jeg hører dem gnave i dørkarmen

Lysets hastværk

Det er lykkedes for den danske forsker Lene Hau

at få lyset til at sætte hastigheden ned

Hun lægger en slags vejbump ind i lyset

så det bliver langsommere

Det var sandelig også på tide

Lysets hastighed er 300.000 kilometer i sekundet

Det er der ikke nogen mening i

når Jorden kun er 40.000 kilometer

rundt om Ækvators mavebælte

Når man flintrer af sted med den fart

får man ikke set noget undervejs

Huhej, det var vist Afrika, farvel Afrika

Og så står der en zebuokse i Mozamique

og kigger op, mens den siger:

Jamen, hvor blev lyset nu af?

Det var her da lige før

Lyset skulle holde nogle flere pauser

sætte sig ned og måske pakke madkurven ud,

se på blomsterne langs vejen,

klø en kat på maven

og lægge sig ned og mærke

duften af græsset

Det bliver bare stresset

når det skal videre og videre i al uendelighed

Hvorfor skulle det dog det?

Nu har vi det lige så rart her

Sæt dig ned, lys, og lad hvilen falde på dig

Så meget jager det vel heller ikke?

Der er såmænd ikke nogen, der siger noget,

hvis du tager den lidt med ro

Tingene tager nu engang den tid, de tager,

og der skal nok blive lys over landet

sådan hen ad vejen

Panda

Kom i kontakt med din indre panda,

sagde min wellness-coach

Læg kinden mod dens varme side

se den i øjnene

stryg den over pelsen

og mærk hvor varm og lodden den er

Jeg sank ned i mig selv

og kom op med en panda

Den strittede imod

og trak sine skarpe kløer over min kind

så blodet piblede frem i lange striber

Det er ikke nemt

at bakse rundt med en panda

Den er på størrelse med en gris

og den ville ikke kæles for

Den bed mig i hånden, da jeg prøvede

Men så opdagede den

at jeg lugtede af bambus

Jeg havde siddet i en kurvestol

Så faldt den da til ro

Den nippede til min bluse

og plukkede topskud af mit hår

Til sidst faldt den i søvn

Jeg har spurgt min coach

hvad jeg skal gøre med den,

men hun så bare mærkelig ud

da jeg kom med den

og ville slet ikke have den

Hun påstod, den lugtede

Hvis der er nogen

der har brug for en panda

må de godt få min

Ormeglæde

Hvem kan beskrive

ormenes glæde

over forårsregnen?

Ormene kunne

hvis de ville

Men de vil ikke

De har alt for travlt

med at nyde regnen

Lærke

Det var de farveløse dage

hvor den eneste sol

var ukuelig følfod,

og de skrabede nætter

hvor de eneste stjerner

var sovende snepryd

Men i et dirrende gry

hvor den grønne Østersø

diede en forsovet kyst

kastede en usynlig hånd

en lærke over himmelbuen

hvor den trak sin perlesnor

af lysende sang

Pause

Vejret

holder vejret

Jernspurven

hænger i luften

Hvis et blad falder til jorden

vil det rumle i undergrunden

og langsomt

langsomt

går maskineriet i gang igen

Regndråber falder

Fuglen flyver

Tornerose vækkes af et kys

Høgen slår ned på spurven

Træerne

Når træerne strækker sig

og basker med grenene

når de op til fuglene

der sætter sig på alle kviste

og tynger dem ned

Aldre

Vi sad og så på skærmen

Den lille salamanderkrop

med fægtende luffer

Nu har jeg rakt livet videre,

tænkte jeg

Nu kan jeg godt dø

Jeg sad og så på skærmen

En søanemone med tentakler

Rodfæstet i blærevæggen

Nu vokser døden ud af mit indre,

tænkte jeg

Nu må jeg leve, så længe jeg kan

Slægtstræet

Jeg sidder ved slægtstræets rod

og kigger op mod de øverste kviste

Helt deroppe

hvor løv møder himmel

finder jeg min ældste stamfader:

Bakterien

Kære tre en halv milliard år gamle stamfader

Fortæl mig, din undrende efterkommer,

om hvordan det var at være cyanobakterie

dengang der ikke var ilt i atmosfæren

og kontinenterne kogte,

mens alle I first movers

lå og skvulpede i en måtte af liv

på lavt vand

der hvor Pangæa

skulle dukke op

Og først og fremmest:

Fortæl mig hvordan det føles

at dele sig

Mærker du en kriblen gennem cellekernen,

en frydefuld spaltning,

en glæde over at blive til to

Er det din ekstase,

at være et kælvende isbjerg

at sprække hele vejen ned

og med et sidste uigenkaldeligt ryk

støde din halvdel bort?

Og hvem af de to er du så

når I glider væk fra hinanden?

Står du tilbage og ser

den anden glide bort,

eller har du dobbelt bevidsthed

og ser videre fra to kroppe?

Hvis I mødes et sted derude

I to der engang var én organisme,

kan I så huske hinanden

Sidder I og snakker om gamle dage,

da I havde fælles fordøjelsessystem?

Eller er I blevet fremmede for hinanden?

Er det din indkapslede fortid

der med viftende cilier

skynder sig væk?

Sand

Lyden af timeglasset

er anderledes nu

hvor sand møder klit

Så varsom en lyd

som æbleblomster

der falder om natten

i dugvådt græs

Og nu

en svag gurglen

i den sidste hob

hvor sandkorn trænges

for at komme samtidig ud

De spor jeg satte

i flygtigt sand

er for længst føget til

Vandreklitten

er på vej

mod andre egne

En rislen under min hud

organerne smuldrer til sand

der ilsomt rinder

gennem den sorte tragt

Spyflue

Haven blafrer om mig

med sin frynsede græsglæde

Spyfluen summer

som skulle den aldrig dø

Overdådigt klædt

i panser og plade

i grønt og blåt

gylper den brugt sommer op

og omdanner verdens lort til næring

Præcis det samme

som digtere gør