Dansk amatørboksnings historie

Asbjørn B. Christensen

Dansk amatørboksnings historie

© Asbjørn B. Christensen 2015 og 2017

2. udgave, 1. oplag 2017

ISBN 9788740942446

http://boksehistorie.excathedra.dk

Udgivet i samarbejde med Saxo Publish

Denne 2. udgave er indholdsmæssigt identisk med 1. udgave,
blot tilpasset et nyt format.

Indholdsfortegnelse

Forord v. Hans Henrik Palm

Tak

Indledning

En startbog anno 1933

Klubberne

Anden Verdenskrig

Stævner

Mesterskaber

Olympiske lege

Copenhagen Box Cup

Kvindeboksning

Er boksning en farlig sport?

Om det der ikke kom med

Illustrationsfortegnelse

Forord

Af Hans Henrik Palm

Firedobbelt dansk mester

Nordisk mester

Deltager ved OL i Montreal i 1976

Professionel europamester

Jeg er blevet spurgt af forfatteren af denne bog, Asbjørn B. Christensen, om at skrive forord til denne meget interessante og inspirerende bog om amatørboksningens historie, der omhyggeligt og nidkært bliver fortalt i ægte kærlighed til boksning med alle nødvendige præcisioner samt stor viden om »The noble art of self defence«.

Alt i amatørboksningens historie nagles fast med syvtommersøm og beskrives med stor præcision. Et mesterværk i sin art.

Min egen historik og minder om amatørboksning vækker store følelser og voldsom glæde i mit sind og hukommelse. Som dansk seniormester første gang i en alder af 17 år var stoltheden og lykken en rus, som jeg aldrig vil glemme. At kravle op i den firkantede ring og svinge kroppen ind under torvene og vide, at nu er der ingen vej ud, før end det sidste gongong-slag har lydt, eller kamplederen har sagt stop, er en ultimativ følelse, der er svær at beskrive, men skal prøves før udenforstående helt kan fatte det.

Jeg har mange gange senere i livet forsøgt at forklare mennesker, der ikke fatter, hvorfor man går op i en boksering frivilligt, hvilke ressourcer der kaldes frem og hvorfor det er, at du tvinger dig selv ind i den ring, der har skabt mange helte, men også ofre, når det ikke er gået, som man havde håbet på.

Det kick du får, når du har vundet, er ubeskriveligt, og når du taber, er det eneste, du har i tankerne, at komme der op igen og revanchere dig. Din stolthed har lidt et knæk, især i amatørboksningens verden; som professionel, hvor du får penge for det, er det andre følelser, der kommer i spil, men glæden over at vinde er den samme.

Historien i amatørboksningen har efter min opfattelse to afgørende perioder, før og efter hjelmens indførelse, der klart ændrede den globale interesse for amatørboksningen. Jeg deltog i det, jeg vil kalde den bedste olympiske bokseturnering nogensinde, i Montreal 1976. Det sidste OL uden hjelm og med deltagelse af fantastiske boksere fra hele kloden. De fleste bokseelskere husker brødrene Leon og Michael Spinks, Sugar Ray Leonard, Charles Mooney og Howard Davis. Sidstnævnte blev kåret som denne turnerings bedste bokser.

Alle blev de senere professionel verdensmester.

Afdøde Teófilo Stevenson, der i sværvægt vandt sin anden OL-guldmedalje, var bossen, der tronede over alle i denne æra, og står vel stadig i dag som amatørboksningens ukronede konge af alle, på samme måde som hans professionelle sværvægtskollega Muhammad Ali.

Mine skønne amatørdage i boksningens tegn er uforglemmelige. Rejserne, alene dem til Jylland for en ung Københavner med dejlige kammerater, var fantastiske, dengang var vi noget mere beskedne, samt alle de skønne landsholdsture, der bragte mig kloden rundt, er minder, som aldrig vil blive glemt.

Det forunderlige ved amatørlandskampe i boksning er, at du stiller op som et hold, men glæden over resultatet er helt synonymt med, om du selv vandt eller ej. Resultatet for holdet var sekundært, bare du selv vandt, sådan var det bare, alle der siger andet, er sludder, selv om du selvklart håbede, at dine boksekammerater på holdet alle vandt.

Boksningen udklækker i den grad egoister, hvilket ofte kan være svært at forstå udefra, men heldigvis forsvinder det meste, når karrieren er slut, uagtet det ta’r tid før mange års fokus på dig selv tager tid at få ud af sind og krop.

OL i 76 var naturligvis højdepunktet i min amatørkarriere, og den indre stolthed, jeg følte, da jeg med holdet gik ind på det olympiske stadion, sidder uforglemmeligt fast i min hukommelse, det største i mit bokseliv.

God rejse med denne fremragende bog om amatørboksningens historie.

Tak

Der skal lyde en stor tak til alle de mange, der har hjulpet mig i forbindelse med arbejdet med denne bog.

Det drejer sig om bibliotekarerne i Småtryksafdelingen på Det Kongelige Bibliotek. Desuden Henriette Arnoldus Andersen på biblioteket på Institut for Idræt i København. Desuden Preben Rasmussen på DIF’s bibliotek i Idrættens Hus. Desuden John Laden fra Idrætshistorisk Samling i Aalborg. Desuden folkene ude på lokalarkiverne i bl.a. Nakskov, Næstved og Maribo.

Derudover en tak til folk fra boksemiljøet for hjælp, kortere og længere telefonsamtaler, mails etc.:

– Gitte Dammann, Hans Bundgaard, Hans Clements Sørensen, Hans Henrik Palm, Henrik Thomsen, Jon Bahl, Kjeld Krogh, Knud Poulsen, Mark Hulstrøm, Mogens Palle, Ove Ovesen, Patrick Halberg, Poul Gaardbo, Svend Aage Jørgensen, Tom Kronbo, Wagn Nørgaard m.fl.

Også en tak til sekretærerne på DaBU’s sekretariat, Marianne Prosch Andersen og Susanne Vestergaard.

Samt tak til dem jeg har glemt at nævne…

Asbjørn B. Christensen, København, februar 2015

Indledning

Sport har været en del af menneskets kultur og civilisation i flere tusinde år og var oprindelig tæt knyttet til kamp og krig og opøvelsen af de nødvendige færdigheder til disse formål. Desuden til rituel eller religiøs udførelse af samme. Fra amatørboksningens etablering for godt hundrede år siden og frem til nyeste tid har boksningen været den sportsgren i vor del af verden, der indeholdt mest at denne oprindelige essens – træning til krig og udførelse af rituel vold, kamp og krig.

Meget er blevet sagt og skrevet om amatørboksningens dekadente storebroder, den professionelle boksning, som siden slutningen af 1800-tallet har ført en omskiftelig tilværelse i Danmark med sammenlagt få hundrede udøvere. Amatørboksningen, derimod, har haft mange tusinde udøvere i hundredvis af klubber, årlige kåringer af danske og regionale mestre samt deltagelse i og afholdelse af internationale stævner og mesterskaber. Omkring sporten har der desuden været et rigt foreningsliv med alt, hvad det indbefatter, og en omfattende journalistisk dækning.

I flere engelske ordbøger kan man for øvrigt læse, at det engelske ord boxing oprindelig var et fremmedord i det engelske sprog. Som så mange andre nu engelske ord kom det i sin tid fra vikingernes danske sprog. Her det danske »et bask«, »at baske«, som altså så blev til boxing.

Ja, alene i sproget kan vi se boksningens vægt i kulturen. Næst efter fodbold er boksningen måske den sportsgren, der har bidraget med flest metaforer til sproget.

Således udtalte politikeren Mimi Jakobsens i anledning af sit farvel til politik i 2005, at den nye ledelse da godt kunne henvende sig for råd og vink, at »hvis de har brug for noget dialog eller sparring, så ringer de bare«.

Ved en anden politiker, Helge Adam Møllers, farvel til politik i 2011 udtalte han, at han ikke ville »ende som et afdanket ringvrag, så nu er det slut. Jeg stiller ikke op igen.«

TV2 havde for nogle år siden et program, som hed »Knock Out«, og hvor man kunne deltage, hvis man kunne »overbevise showets værtinde Mette Lisby om, at noget skal have en lige højre.«

Daværende biskop i Aarhus, Kjeld Holm, blev i en sag om håndteringen af kvindelige præster for nogle år siden beskyldt af en præst for at slå under bæltestedet i en hetz mod præstekolleger.

Ligeledes kan man i mange andre sammenhænge end en bokser, der er blevet for træt til at have ordentligt benarbejde, tale om, at nogen er på flade fødder, man kan have paraderne oppe, ligesom både personer og organisationer kan være ude i tovene eller smide håndklædet i ringen.

Nogle gange bliver boksningens udtryk sågar brugt i beskrivelsen af andre sportsgrene, som da Arsenal engang sendte Real Madrid ud af Champions League, og det i en avisoverskrift lød, at nu var Madrid »sendt til fuld tælling«.

I denne bog fortælles historien om dansk amatørboksning med alle dens parader, sparringer, fulde tællinger, ringvrag, flade fødder O.S.V.

Og måske er der andet end vort sprog, der peger mod en forståelse af boksningens særstatus i den menneskelige kultur og civilisation. I 2012 udkom der forskningsresultater fra forskere fra University of Utah i USA med professor David Carrier i spidsen, der peger i retningen af, at knytnæveslag har haft en vidtrækkende betydning i evolutionen af mennesket. I det hele taget udskiller og hæver mennesket sig jo fra andre væsner og primater ved vore store hjerner, vor oprejste gang og vore fingerfærdige hænder, der både kan gribe, lave fine pincetgreb, nå vor egen krop stort set overalt, føle meget sensitivt og… danne knytnæve.

Den sidstnævnte evne, evnen til at danne knytnæve, opstod hos vore forfædre for omkring 4 millioner år siden. Før var hænderne og fingrene meget længere og mindre robuste. Med knytnæven fik vore forfædre et formidabelt slagvåben og dermed en kæmpe fordel i kamp. Men konsekvenserne stoppede ikke der. Professor Carrier og hans hold førte teorien videre ved at påpege, at menneskets kranium også ændrede sig på dette tidspunkt til at have meget mere glatte konturer, så de fremstående kindben og vulsterne over øjenhullerne blev markant udviskede. Ifølge teorien skete dette for at få et kranium, der var mere robust over for knytnæveslag. Samtidig blev kæben kraftigere, og arm- og nakkemuskler væsentligt stærkere. Alt dette specielt hos mænd, og det peger i dette studie alt sammen i samme retning: At mænd udviklede sig fysisk og instinktivt til at slå med knytnæver mod hinandens ansigter.

Imod teorien har været fremført, hvad enhver bokser ved, nemlig at de skrøbeligste knogler i en nævekamp er hændernes knogler, ikke ansigtets. Derfor blev for øvrigt boksehandsken opfundet.

Uanset hvad man kan mene om det, bidrager David Carriers arbejde ganske godt til en forståelse af boksningens store plads i menneskets civilisation som en civilisering og raffinering af et instinkt næsten lige så urgammelt og fundamentalt som at trække vejret, spise og formere sig: nævekampen.

Men hvad er da præmisserne for at skrive om dansk amatørboksning? Hvordan gøre sportens historie levende på disse sider?

Mange, der sætter kurs mod sådan en opgave, vil kigge tilbage til Ernest Hemingway og måske i dette tilfælde i særdeleshed til hans bog om tyrefægtning, Døden kommer om eftermiddagen, fra 1932. I indledningen ridsede han forbilledligt opgaven og dens faldgruber op. Således må udfordringen også i forbindelse med at skrive om amatørboksning være at beskrive, »hvad man virkelig følte, i stedet for hvad folk mente, at man burde føle, og hvad man var blevet opdraget til at føle.« Videre spurgte Hemingway: »Hvad var de ting i omverdenen, der affødte de følelser, man oplevede?«

Nøjagtig det samme må være præmisserne for at skrive om amatørboksningen, som der er så mange færdige meninger om, hvad man burde føle i forbindelse med, og som der er så mange veletablerede udsagn og klichéer påhæftet.

Om tyrefægtningen skrev Hemingway, at »Det er umuligt at forestille sig den sjælelige og åndelige intensitet og rene klassiske skønhed, der kan skabes af en mand, et dyr og en stump blodrødt klæde, der hænger på en stok.«

En lignende intensitet, en lignende skønhed kan lige præcis skabes i af to boksere i en boksering, og også det må det være en opgave at sætte ord på i det efterfølgende.

Hans Nielsen fra Jyden, Aalborg – olympisk mester i letvægt, 1924

En startbog anno 1933

Alle amatørboksere har en såkaldt startbog. Startbogen er et dokument, et lille hæfte, der i overensstemmelse med bestemmelser fra Justitsministeriet følger bokseren med angivelse af klub m.v. og har rubrikker til indførelse af den årlige helbredsgodkendelse fra en læge, information om modstanderen og resultatet af hver enkelt kamp samt bokserens deltagelse i turneringer og mesterskaber.

I 1933 hed det en »Start-Licens«, ikke en startbog, men var i øvrigt fuldstændig det samme. Dog var der derudover dengang en masse andet indhold i hæftet, der nu mange år efter giver et fascinerende indblik i amatørboksningen på den tid. Desuden giver indholdet en generel indføring i amatørboksningen, samtidig med at man får man et indblik i, hvordan samfund som sådan var tilbage i 1933.

Blandt andet indeholder det lille hæfte anvisninger til bokserne om hygiejne; god opførsel i og uden for ringen; plancher med grundstilling, slag, parader og gymnastikøvelser; pointgivning; engelsk-dansk ordbog; hvordan man undgår tungebid, overtræning, koliksmerter og at kæben går af led; spiseregler samt en formaning om, at boksere bør afholde sig fra spiritus og tobak.

1933 var i øvrigt et begivenhedsrigt år, og for at tegne baggrundstæppet for sådan en »Start-Licens«, nævnes her:

• I Danmark lancerede den danske forfatter Aksel Sandemose i romanen En flygtning krydser sit spor begrebet »Janteloven«, og formulerede dermed spørgsmålet om dette omdiskuterede træk i dansk mentalitet, denne forkærlighed for middelmådighed.

• Kanslergadeforliget blev indgået i en politisk aftale, hvor Socialdemokratiet i Danmark vendte ryggen til fagforeningerne og Venstre vendte ryggen til de liberalistiske doktriner.

• Adolf Hitler kom til magten i Tyskland, og fik bl.a. det frygtede hemmelige politi, Gestapo, grundlagt.

• I USA afsluttede man forbudstiden, alkoholforbuddet, der havde været i kraft siden 1919, mens landet oplevede en arbejdsløshed på over 25 %.

• Den første, legendariske King Kong-film havde premiere i New York.

• I England opdagede man endelig, at influenza skyldes virusinfektion.

• Inden for sportsverdenen var nogle af atletikverdensrekorderne i 1933 som følger: I 100 meter løb for mænd havde amerikaneren Ralph Metcalfe rekorden med 10,38 sekunder mod i 2009 Usain Bolt fra Jamaica med 9,58. I maraton havde briten Harry Paine rekorden med tiden 2 timer 30 minutter og 57 sekunder, hvilket er præcis 28 minutter langsommere end kenyaneren Dennis Kimettos 2 timer, 2 minutter og 57 sekunder i 2014, men på den anden side set næsten 25 minutter hurtigere end verdensrekorden havde været bare 25 år tidligere. I kuglestød tilhørte verdensrekorden tjekkoslovakken František Douda med 16,2 meter, mod nu siden 1990 amerikaneren Randy Barnes’s 23,12 meter.

• Inden for den professionelle boksning indtraf i februar en fatal begivenhed i Madison Square Garden i New York, hvor den italienske kæmpe Primo Carnera slog Ernie Schaaf ud i 13. omgang af en sværvægtskamp. Schaaf døde af den forvoldte hjerneskade nogle dage efter.

• I den hjemlige amatørboksning blev der i 1933 kåret otte danmarksmestre. Heraf var to fra Horsens AK og to fra Valby IK.

I en »Start-Licens« fra dette år, 1933, springer allerede på side 1 i øjnene, at bokseren selvfølgelig var en »Herr« – der skulle gå lang tid, før kvinder begyndte at bokse i Danmark.

Desuden bemærkes også allerede på denne første side en langt mere myndig og kommanderende tone, end man møder her i det 21. århundrede. Således er der nederst på siden – bogstavelig talt med løftet pegefinger – påbuddet om, at »Start-Licens s k a l forevises ved hver enkelt Start.«

På side 2 er en »Vejledning til Heftets Benyttelse«, og sproget er gennemsyret af, hvad man »skal«, hvad man »ikke maa«, hvad der medfører »Idømmelse af Bøde«, hvordan man skal »indhente Tilladelse«, hvordan »Starttilladelse bevilges«, og ved boksning i udlandet, hvad »Rejsens Leder har Pligt til«. Det var længe før girafsprog og anerkendende konsensus-pædagogik i øjenhøjde…

Nederst på siden igen en løftet pegefinger, at »Dette Start-Licens er strengt personligt.«

På side 3 er anført licensens nummer, dato for lægegodkendelse for »een Sæson« gående fra 1/8 til 1/8 samt underskrift fra formanden for lokalunionen, og af dem var der dengang og indtil 1976 fire – K.A.B.U. (Københavns Amatør-Bokse Union), J.A.B.U. (Jydsk Amatør-Bokse Union), S.A.B.U. (Sjællands Amatør-Bokse Union) OG F.A.B.U. (Fyns Amatør-Bokse Union).

Under denne sides løftede pegefinger lyder igen, at »Start-Licens s k a l forevises ved hver enkelt Start.«

Side 4 indeholder rubrikker til håndtering af udmeldelse, »Overgang til anden Forening« og med gengivelse af »D.A.B.U.’s Loves Paragraf 20«, at bokserne kun kunne bokse for een klub per sæson, medmindre han flyttede til en anden by eller hans klub opløstes. Dette nok for at beskytte klubberne mod bokserne skulle skifte klubber på må og få. I den her forbindelse angives i øvrigt sæsonen som gående fra 1/9 til 1/5.

På side 5 i sådan en startbog er der »Raad og Vink« af generel karakter i 14 punkter, direkte henvendt til bokseren, og naturligvis med den formelle tiltaleform »De«. Det gengives her for sin fyndighed og gammeldags stil, og fordi det rummer pointer af tidløs gyldighed. Visse ord er forklaret på nudansk i firkantet parentes:

RAAD OG VINK

Husk

aldrig at stille op til Konkurrence uden at være i behørig [passende] Træning.

altid – i som udenfor Ringen – at opføre Dem som det er en Idrætsmand værdigt.

altid at møde i egen og ren Idrætsdragt.

at De – hverken i Tale eller Minespil [ansigtsudtryk] – maa virke udæskende [provokerende] mod Publikum eller Officials.

aldrig at starte i anden Vægtklasse end den, hvor De naturligt hører hjemme.

at Vægtnedpining er skadeligt for Helbredet.

at De selv raader over om De vil deltage i en Konkurrence.

at Skridtbeskytter (Kop) af Metal er paabudt.

at Nakke- og Nyrestød er farlige, og strengt forbudte, og medfører Diskvalification for den der forsér sig [overtræder reglen].

at det ikke er det ene haarde Stød, der har Værdi, men alle Stød, der rammer rent og som foreskrevet paa Side 7 i Heftet (Paragraf 8).

at ingen kan deltage i de danske Mesterskaber, uden at have været med i de lokale Mesterskaber. Kun i Sygdomstilfælde og naar Lægeattest foreligger, kan der dispenseres herfra.

at man i Kamp hilser paa sin Modstander før første og før sidste Omgangs Begyndelse; i de andre Omgange er det unødvendigt. Hils paa modstanderen naar Paatale har fundet Sted, eller naar der er sket en Forsyndelse mod Reglementet, men overdriv aldrig, da det saa kun virker latterligt.

hvis De taber en Kamp, da at tage Nederlaget som det sømmer sig [er passende opførsel] en Idrætsmand.

altid at give Møde til et Stævne, naar der er givet Tilsagn for Dem, og at møde i god Tid saa Stævnet kan paabegyndes rettidigt.

Ingen, der ikke er fyldt 15 Aar, maa deltage i Konkurrencer.

Der var også en række reklamer i hæftet, bl.a. for arbejderbevægelsens bryggeri, Stjernen, og dens »Mineralvande«, for ja – sådan bøjede man ordet i 1933: en Mineralvand, to Mineralvande.

Desuden var der en annonce for Hotel Hafnia på Vestervoldgade 23 i København, tæt på Rådhuspladsen, med telefonnummer 4046, som lovede »Hyggeligste Restauration« og »Moderate Priser«. Her 80 år senere er vi henvist til at gætte på, hvordan »Morsomt Smørrebrød« til en pris af 50 øre har smagt og set ud.

Side 6 i hæftet har et afsnit om boksning i udlandet, som mere end noget andet er en forskrift i ridderlig opførsel:

AT IAGTTAGE VED REJSER I UDLANDET

Husk

naar De som Idrætsmand er paa Rejse i Udlandet, at De da er med til at repræsentere dansk Idræt, og derfor bør optræde paa værdig og sømmelig [passende] Maade.

at rette Dem i et og alt efter de Forskrifter og Vejledninger, som gives Dem af Rejsens Leder.

at Formaalet med Rejsen nok er af idrætslig Art, men forsøm dog ikke at faa fornødent kulturelt og andet gavnligt Udbytte af Rejsen.

at danske Idrætsmænd kendes og værdsættes i Udlandet for deres noble og ligevægtige Fremtræden. [værdig og følelsesmæssigt afbalanceret opførsel]

at ogsaa De bør være med til at værne om dette Omdømme.

På samme side er kortfattet et rejsereglement, der synes først og fremmest at skulle virke som et værn imod, at bokserne skulle kunne komme til at tjene penge ved at bokse amatørkampe, hvilket også senere har været et tema. Således lyder det, at rejseudgifter til rejser om dagen skulle kompenseres i henhold til billetpriser med jernbane på den billige 3. klasse. Rejser om natten i henhold til billetpriser til billigste sovevogn – dog, hvis der ingen sovevogn var, på 2. klasse. Desuden, at med rejser om natten forstod man rejser, der overvejende lå mellem kl. 9 om aftenen og 6 om morgenen. Med hensyn til mad på turen – »Fortæring«, som det hed i 1933 – skulle udgifterne dækkes i forhold til faktiske udgifter, dog højst 12 kroner per dagsrejse. Sluttelig lød det, at det naturligvis stod klubberne frit for at aftale lavere dækning af udgifter end her anført.

Så kommer et længere afsnit i flere dele under overskriften HVAD ENHVER LICENSINDEHAVER BØR VIDE.

En del her er angående vægtklasserne. Vægtgrænserne for vægtklasserne – de 8 klassiske vægtklasser – var angivet som følger:

Fluevægt

indtil 50,802 kg

Bantamvægt

indtil 53,524 kg

Fjervægt

indtil 57,152 kg

Letvægt

indtil 61,235 kg

Weltervægt

indtil 66,678 kg

Mellemvægt

indtil 72,574 kg

Letsværvægt

indtil 79,378 kg

Sværvægt

over 79,378 kg

– de skæve tal i kilo skyldes, at vægtgrænserne grundlæggende var bestemt i engelske pund, da England havde været verdens førende stormagt, da vægtklasserne blev grundlagt, og da sporten også stammer her fra.

Tallene afspejler også, at siden man dengang skulle være fyldt 15 år for at bokse, var der i den nedre ende ikke behov for vægtklasser som nu mølvægt og fnugvægt på 33 og 36 kilo, hvor man må bokse fra 10-årsalderen. I den øvre ende, hvor den tungeste vægtklasse, sværvægt, dengang var for boksere over godt 79 kilo, mod nu supersværvægt over 91 kilo, afspejler dette, at mennesker dengang simpelthen var mindre. Således var gennemsnitshøjden for danske mænd på session i 1911 169 centimeter, den var i dette år, 1933, steget til 170 og toppede i 1990’erne med 181 cm.

Der boksedes kampe med 8 ounce-handsker, altså med en vægt af 228 gram, hvor der senere blev bokset med 10 ounce-handsker og nu 12 ounce i de tunge vægtklasser. En anden sag er, at fyldet dengang slet, slet ikke har haft de samme stødabsorberende egenskaber som nu, hvor polstringen er lavet af latex-gummi samt andre moderne materialer med forbløffende stødabsorberende egenskaber.

Angående boksernes påklædning stod skrevet, at bokserne om fødderne skulle have »lette Støvler eller Sko, uden Søm«, d.v.s. at sålerne ikke måtte være sømmede fast på skoene, men syede på – limede såler var der ikke tale om i 1933. Man ville naturligvis undgå, at kanvassen i ringen blev flænset af søm. Om tøjet stod: »korte Benklæder og en Trøje, der dækker Brystet og Ryggen. Skridtbeskyttere er paabudt.« Og så en lille tilføjelse, om at man ikke ville se bælte eller seler: »Rem eller Seler maa ikke bæres uden paa Dragten.« Dette har selvfølgelig været relevant, da man dengang på den ene side ikke havde de samme materialer som nu til at lave elastiske bukselinninger m.v., men på den anden side ikke ville se boksere med bælter eller seler i ringen. Så kunne man selvfølgelig forestille sig anvendelsen af heldragter, men også dette var udelukket med disse tre ord: »Svømmedragt er forbudt.« For alle eventualiteters skyld sluttedes denne del af reglementet med den myndige sætning, at »Enhver Deltager, der ikke er reglementeret og sømmeligt paaklædt, skal nægtes Start.«

For så vidt som bedømmelsen af kampene angår, kunne man score point til en pointsejr på to måder: ved angreb og ved forsvar.

I kategorien angreb talte »direkte lige Stød, derefter alle r e n e Træffere, ført med Knofladen af den lukkede Handske, paa hvilket som helst Sted paa Forsiden eller Siden af Hovedet eller Legemet ovenfor Bæltestedet.«

I kategorien forsvar talte »Parader, Sidestep, Dukninger, Modangreb, Stoppestød og Undvigelser.«

Ved pointlighed skulle en omgang gå til den bokser, der »har angrebet oftest eller vist den bedste Stil.«

Så var der de ting, en bokser ikke måtte gøre i ringen, og det var en længere liste, der bestod af følgende punkter, som kamplederen kunne diskvalificere en bokser for:

Stød under Bæltestedet

Slag med den aabne Haand

Slag med Indersiden af Handsken

Slag med Haandroden, Vristen eller Albuen

slaa en Modstander, naar han er nede

forsætlige direkte Nakkeslag

Nyrestød

Slag efter »Slip«

Fastholden

Stød med Hovedet eller Skulderen

at lade sig falde med Vilje uden at være ramt

Brydning eller raa Kamp

hvilken som helst Handling, der anses for unfair

De sidste punkter fra boksereglementet, der blev gengivet i startbogen havde at gøre med værdigheden omkring sporten. Således lød det, at »Alle med synlige Legemsfejl eller anden Brøst [Skade eller fejl], der vilde gøre en offentlig Fremtræden pinlig, maa ikke deltage i Konkurrencer.« Dette åbenbart ikke for bokserens skyld, men for at sporten ikke offentligt skulle kunne fremstå uværdig. Angående renlighed lød det, at »Deltagerne bør selv holde sig med Svamp og Haandklæde, som skal være rent.« Heraf kan man vel udlede, at det i 1933 ikke var en selvfølge, at folks håndklæder var rene.

Et afsnit angav, hvordan en bokser kunne tabe sin status som amatør. Der var udover overskridelse af de før omtalte befordringsgodtgørelser tale om, hvis en bokser boksede om pengepræmier, hvis bokseren fik økonomisk støtte, der gjorde ham i stand til at træne i et omfang, der mindede om et arbejdsliv, indgåelse af væddemål om egne kampe samt kampe eller opvisningskampe mod ikkeamatørboksere. Amatørstatus kunne generhverves, dog almindeligvis ikke, hvis man havde forbrudt sig mod forbuddet mod at bokse om pengepræmier.

Indeholdt var desuden en lille engelsk-dansk ordbog over bokseudtryk.

Break: Kommandoen for at en »Clinch« skal brydes af Bokserne.

Boxing exhibition: Bokseopvisning.

Clinch: Fastlaasning.

Crosscounter: Krydsstød.

Defence: Forsvar.

Footwork: Forarbejde.

Foul Blows: Forbudte Stød.

Guard: Underarmsparade.

Infighting: Kamp paa nært Hold.

Groggy: Naar en Bokser er ramt saa haardt, at han er forsvarsløs, »rystet«.

Knock-out: betegnelse for Kampafgørelsen hvor en Bokser har været i gulvet eller hængt over Tovene I de stipulerede 10 Sekunder, efter hvilke Modstanderen tilkendes Sejren paa »knock-out«.

Round: Bokseomgang.

Second: Sekundant.

Shake hands: Trykke hinanden I Haanden.

Time: Tid.

Timekeeper: Tidtager.

Uppercut: Opadstød.

Men sikkerhed frem for alt, og på side 27 i sådan en »Start-Licens« anno 1933 er der råd fra idrætslægen, opstillet i 15 punkter, der gengives her:

IDRÆTSLÆGENS RAAD

Husk

at Idrætslægen altid bedst kan afgøre, om De er egnet til at dyrke Konkurrenceboksning.

at det altid er klogere at raadspørge Lægen for tit og for tidligt end for sjældent og for sent.

at det er skadeligt at pine sig ned i Vægt, da den naturlige Modstandsevne og Kampkraft derved nedsættes. Man skader saavel sig selv som sin Idræt derved.

at passe Træningen regelmæssigt, ikke at overanstrenge Dem i Begyndelsen. Stig gradvis med Tempoet uden at blive forpustet.

at undgaa Spiritus og Tobak (særlig Virginiacigaretter), og navnlig under skarp Træning.

at kontrollere Vægten under Træningen, og spørg Idrætslægen til Raads, dersom de er i Tvivl om i hvilken Vægtklasse De bør starte.

at Hygiejnen er paakrævet ikke alene udefter, men ogsaa – og ikke mindst – indefter.

at raadspørge Idrætslægen inden Start i Konkurrence, hvis de har paadraget Dem en Læsion, opsvulmet Øre, knock-out eller andet.

at De ikke maa bokse med aaben Mund, da det kan medføre Tungebid eller at Kæben kan gaa af Led.

altid at bruge Tandbeskytter.

at benytte Idrætsmassage, hvis De er træt efter Kamp. Men – glem ikke, at Idrætsmassage aldrig kan raade Bod paa mangelfuld Træning.

at De aldrig bør spise et tungt Maaltid før en Konkurrence, det nedsætter Ydeevnen, da Fordøjelsesakten forbruger en Del af Deres Kraft. Den indtagne Føde kommer først Legemet til Gode Dagen efter.

at De efter en Kamp aldrig bør fylde Dem med kolde Drikke, men nøjes med at gurgle Halsen. Det har samme virkning og forhindrer Opstaaen af Koliksmerter.

at »Overtræning« viser sig ved Uoplagthed og nedsat Ydeevne trods ihærdig Træning. Hold derfor op med at træne og raadspørg Idrætslægen, hvor længe De bør holde Dem i Ro.

at De altid gør klogt i at følge Lærerens og Træningslederens Raad. Disse har den Erfaring som D.e. mangler.

Annonce for boksehandsker og -beklædning i startbogen fra 1933

Start-Lincensen indeholder desuden 12 tavler hvoraf de 11 viser grundstilling, stød, kombinationer og parader, og den sidste viser gymnastikøvelser for boksere.

På Tavle Nr. 1 vises og forklares, hvad også i dag kaldes grundstillingen, som vitterlig falder langt de fleste nystartede boksere unaturlig at indtage og gøre til en selvfølgelig position. Men meningen med at have en god grundstilling er at have god balance, et godt udgangspunkt for bevægelser både fremad, tilbage og til siderne samt et godt udgangspunkt for slag og parader, ikke at stritte med hagespidsen m.v.

Tavle Nr. 2 viser naturligt nok det næstvigtigste element for en bokser, den lige venstre, også kaldet jabbet, og paraden mod samme stød. At hånden under slaget skal drejes til at være med håndryggen opad, når slaget rammer, vil de fleste trænere den dag i dag også være enige om.

Jo, jo – og man kunne med godt 1933-sprog også »retirere baglæns« for at tage kraften af modstanderens lige venstre. Ikke en sprogbrug, der har overlevet til det 21. århundrede, men dog et dejligt udtryk.

På Tavle Nr. 3, og vel også naturligt tredjevigtigst, vises den lige højre, det sagnomspundne højrekryds også kaldet, samt parade for samme.

At skulderen føres med frem, vil de fleste trænere være enige i. Om venstre ben eller måske højre ben skal føre ½ skridt med frem eller blive i gulvet er een af den slags detaljer, som trænere kan blive endog særdeles uenige om.

På Tavle Nr. 4 vises den lige venstre til kroppen og det tilhørende benarbejde forklares.

Til højre vises et eksempel på kontraboksning, hvor man ved modstanderens jab dukker til højre og slår kontra med et venstrehook til kroppen.

Tavle Nr. 5 viser den lige højre til kroppen, det tilhørende benarbejde samt forsvaret imod dette slag. Et dejligt og virkningsfuldt stød, som mange tilskuere sikkert synes, man ser alt for sjældent.

Tavle Nr. 6 omhandler det direkte venstrehook og parade for dette slag.

Om man absolut SKAL se mod modstanderens mave før slaget slås, kan nok diskuteres, men det er da absolut en mulig finte. Forslaget være hermed givet videre.

Tavle Nr. 7 omhandler venstrehooket til kroppen. Der kunne skrives en hel bog om dette slag alene. Med dette slag kan man ramme modstanderen i leveren, lamme ham og i de fleste tilfælde vinde kampen lige på stedet. Flere store boksere har mestret dette slag. Måske især den 6-foldige professionelle verdensmester, mexicaneren Julio César Chávez, der huserede i 1980’erne og 1990’erne, var berygtet og berømmet for at slå dette slag rigeligt. Her er desuden vist til højre på tavlen, hvordan dette slag kan være starten på en tostødskombination, nemlig fulgt op af et venstrehook til hovedet.

Tavle Nr. 8. Her er højrehooket til kroppen vist, bl.a. anvendt i nærkamp, eller infight, som man mere siger nu om dage. For en venstrefodsbokser vil dette kunne være et meget hårdt slag, som han i realiteten også vil kunne nå sin modstanders lever med.

Tavle Nr. 9. Uppercuttet kan udføres utrolig smukt, og det kan være et enormt hårdt slag, der kan slås med begge hænder, som det også vises her. Men det er ikke et nemt slag at udføre ordentligt, man blotter sig også ved at slå det, og for rigtig mange boksere er det reelt ikke på repertoiret. For de boksere, der rent faktisk kan slå det godt, er uppercuttet imidlertid – og måske netop derfor – forbundet med enorm prestige, især hvis man slår sin modstander i gulvet eller ligefrem stopper ham med det. Som det også fremgår her, vil slaget især kunne komme til sin ret mod en lavere modstander, og/eller een der dukker sig meget.

Tavle Nr. 10. Vifteparaden har ført en tilbagetrukket tilværelse i årtierne med computerscoring af boksningen, men er et elegant indslag i en boksering, og da især hvis den som her foreslået gøres til oplæg for et kontraslag til kroppen af modstanderen.

Clinch, eller infight, er ugleset af de fleste, og især i nyere tid, men kan vitterlig være smuk og prægtig boksning, hvis begge boksere mestrer det og er indstillede på at få afleveret noget derinde, og ikke på at holde og bryde. Til højre er et højre uppercut i den situation vist.

Tavle Nr. 11 viser undvigelser med hovedet samt sidestep. Under et reglement for pointgivning, hvor det defensive arbejde talte lige så meget som det offensive, har det uden tvivl givet elegant boksning.

På denne som på de andre tavler bemærkes håret, de stålsatte blikke og de markerede kæber på prægtige mænd – en æstetik meget lig den, man kender fra plakater m.v. fra 30’ernes totalitære ideologier og regimer i lande som Sovjetunionen og Tyskland. Men som det kan ses, var det simpelthen også bare den tids streg, æstetik og mandeideal.

Tavle Nr. 12 – den sidste, viser tolv klassiske gymnastikøvelser for boksere, hvoraf nogle – måske uretfærdigt – er gået i glemmebogen, mens andre praktiseres den dag i dag. Dog nok under andre navne end »Bredstaaende hoftefattet Kropskredsning«, »Rygliggende Kropsrejsning« eller »Rygvinkelliggende Benføring til Siderne«.

Malles Boksebog

I det hele taget udkom der mange bøger med bokseinstruktion i disse år, omkring 1920’erne og 1930’erne. Een af dem skrev »Malle«, Emanuel Jacobsen, der var en af de store skikkelser i dansk boksning i de tidlige år. Han var dansk mester som amatør i 1914, 1915, og 1916. Den første gang altså dengang amatørboksningen var organiseret i Dansk Atlet-Union, de andre gange har det været under DABU, Dansk Amatør Bokse-Union. Mesterskaberne i 1915 og 1916 var i bantamvægt og fjervægt for IF Sparta i København. Siden blev han professionel. Hans bog til instruktion om boksning udkom i 1936, og hed Boksning i Teori og Praksis – Malles Boksebog.

I forordet til Malles bog får man indblik i den herlige pionerånd, der herskede i disse tidlige år. Således forklarer Malle i forordet, hvordan han og en anden af de store danske boksere i de tidlige år, Dick Nelson, i amatørboksningens tidlige år pludselig stod med et uventet problem. Dick Nelson blev »bokselærer«, som man kaldte en boksetræner dengang, i Sparta i København i 1918. Problemet, de stod over for, var, at de ikke havde gennemtænkt, hvordan man lærer op til 50 mand ad gangen at bokse. De udarbejdede derfor en systematisering af bokseundervisningen, så det var muligt at køre en træningsaften for så mange på een gang.

Også i Malles bog er grundstilling, knytning af hænderne, slag, dukninger m.m. vist – ikke på tegnede plancher, men – med fotografier. Men der er andre aspekter af boksningen og boksetræningen, der også er forklaret. Således er der et afsnit om »Sjipning«, der kommer efter en del sider om teknik, og forfatteren skriver på dette tidspunkt, at nu »kan vi tænke på at opbygge Konditionen, at træne Legemet.«

»Her er et Sjippetov et ypperligt Middel«, forklarer han. »Man vælger et ganske almindeligt Tov, der behøver ikke være Haandtag paa, men det skader ikke, hvis der er.« Dernæst følger en meget, meget detaljeret beskrivelse af, hvordan man sjipper. Det kan naturligvis virke latterligt her 80 år senere, men her må man tænke på, at tilbage i 1936 har sådan en bog bl.a. skulle kunne fungere til at få folk ude omkring i Danmark til at kunne sjippe i måske nystartede bokseklubber, hvor man måske aldrig havde set folk sjippe før, slå på en sandsæk før O.S.V. Og dengang har der ikke været TV og Youtube-videoer, hvor folk har kunnet se den slags udført. Derfor lyder det videre: »Man begynder at springe ganske almindeligt, i det man stiller sig med Fødderne ved Siden af hinanden og med smaa Hop springer over Tovet for hver Gang det svinger rundt. Sjipningen kan varieres paa mange Maader, der kan springes med skiftevis Afsæt fra højre og venstre Fod, med høje Hop og med højt bøjede Knæ, det kommer altsammen med Øvelsen.«

Efter flere omhyggelige forklaringer på sjipning i flere variationer lyder det videre om den fysiske træning: »Lange Marchture i fornuftig Paaklædning er ogsaa en vigtig Del af den Træning, der tilsigter at bringe Konditionen i Orden. Navnlig Englænderne og Amerikanerne lægger stor Vægt paa „Road-work”, hvorved forstaas Marchture paa fra 5 til 20 Kilometer, gaaet i rask Tempo, eventuelt isprængt Løbeture paa 25 til 100 Meter.«

I det hele taget skulle der gå adskillige årtier før konditionstræning eller kredsløbstræning kom op på en intensitet, der bare ligner den, der tages for givet nu om dage. Derfor kan man også med sikkerhed regne ud, at tempoet i boksningen dengang har været betydeligt lavere end nu.

Også skyggeboksning er forklaret i bogen. »Skyggeboksning er Boksning mod en tænkt Modstander. Man bevæger sig paa Fødderne som om man har en Mand overfor sig, slaar i Luften, hvor man mener hans Hoved vil være, varierer Stødene, kombinerer, bevæger sig hurtigt paa Fødderne i korte Bevægelser, ganske som under en Kamp.«

Mod slutningen af Malles lille bog er der et formanende ord til boksetrænerne under overskriften »Vink til Instruktøren.« Følgende punkter kan trækkes ud af afsnittet, der om noget har tidsløs gyldighed for trænere, lærere og kursusledere og den slags også i dag, og får lov til at tale for sig selv her til sidst:

»Vis altid Interesse for Eleverne, og lige meget for dem alle. Elevernes Opfattelsesevne er ikke lige god og hurtig.«

»Vær tålmodig – bliv ikke træt af at gentage den samme Ting, indtil den udføres rigtigt.«

»Bliv aldrig irriteret, hvis en Elev synes tungt opfattende. Taalmodighed har bragt langsomt opfattende Elever langt.«

»Sørg altid for at være bestemt og at vide Besked.«
»De bedste Resultatet naas, hvis Eleven har Tillid til Læreren.«

Om »Instruktørens« sparring med »Eleven« lyder det: »Det siger sig selv, at Læreren aldrig bør slaa haardt paa sine Elever.«

Brev fra 1933 til Maribo Athlet Klub med beskeden om, at DABU vil betale transportomkostningerne og overnatning ved Harald Larsens deltagelse i DM. Man var naturligvis Des med hinanden i sådan en korrespondance.

Klubberne

I de sidste par årtier af 1800-tallet skød idrætsforeninger op som paddehatte i Danmark. Det hang sammen med de gevaldige ændringer, der i øvrigt skete i det danske samfund, hvor en ny, stor samfundsklasse, arbejderklassen, voksede frem. Idrætsudøvelse havde tidligere været forbeholdt den bedre stillede del af befolkningen, med discipliner som skydning og ridning. Nu dannede arbejderklassen idrætsforeninger inden for alle de nye idrætsgrene, der dukkede op. Således f.eks. fodbold, der var opstået i England, og blev spillet i Danmark fra 1870’erne og med første klub, KB i København, stiftet i 1876. I 1889 fulgte det landsdækkende forbund, Dansk Boldspil-Union, DBU.

Blandt alle de nye idrætsgrene var amatørboksningen. Boksningen havde eksisteret som sådan i over hundrede år i England, og et amatørforbund blev dannet derovre i 1866. På et tidspunkt i 1880’erne blev nogle sergenter i Danmark uddannet i brydning og boksning, og også i andet regi begyndte der at blive trænet boksning. I 1889 meldte Peter Laurits Jacobsen sig ind i Københavns Atletklub, der var blevet stiftet året før, for at introducere boksesporten dér. Han havde lært boksning som sømand på amerikanske skibe, og var en af de betydeligste grundlæggere af sporten i Danmark. Han blev også kaldt Sprøjteføreren, da det var hans arbejde på Fælledvejens Brandstation på Nørrebro i København.