Monets beskytter

Shinobi

Bind #6

af

Lise Bidstrup

Dette er en læseprøve

Kapitel 1

Den sidste opgave.

Mr. Shoo satte sig på en af de bløde puder ved bordet. Emil og Silas anbragte sig over for ham. Han var endnu engang iklædt samuraidragt, og han så meget alvorlig ud.

”Nu ved I, hvad Shinobis har tænkt sig at bruge mon'ets magt til,” sagde han stille.

Silas sukkede dybt. Han havde svært ved at fatte det, som mr. Shoo lige havde fortalt dem.

”Det vil sige,” begyndte han, ”at Shinobi er skurken. Vi har hjulpet skurken hele tiden.”

Mr. Shoo nikkede.

”Der er ingen, der er vred på jer. Shinobi har gode evner til at virke overbevisende. I kunne ikke vide, at han førte jer bag lyset.”

Emil tog sig til hovedet.

”Og ninjagenfærdene? De er Shinobis værk for at overtage herredømmet?”

Mr. Shoo nikkede igen.

”De er blot begyndelsen. Hvis det lykkes Shinobi at trække alle mon'ets kræfter ud, vil han være uovervindelig.”

Silas rejste sig frustreret.

”Men hvorfor?”

Mr. Shoo gjorde tegn til ham om at sætte sig igen. Han trak på skuldrene.

”For mange hundrede år siden, da Shinobi blot var et almindeligt menneske, dengang han var krigsherre, steg magten ham til hovedet. Han blev ødelagt. Han har ingen anden grund end et ønske om at være den mægtigste i verden.”

Emil slog ud med armene.

”Og nu har vi givet ham muligheden for det.”

Hans stemme rystede. Det var ikke til at fatte, at han og Silas havde brudt gammel trolddom, der skulle holde en ondskab fanget. Tænk, at de havde været så dumme. Mr. Shoo foldede hænderne på bordet foran sig.

”Det gode er, at vi nu ved, at I har evnerne til at betvinge mon'et,” sagde han. ”Vi er ikke slået endnu. I kan nå at gøre gerningen god igen.”

Silas lod sig dumpe ned på puden. Han følte sig slap i kroppen. Det eneste, han havde lyst til, var at komme hjem. Han var godt træt af det her eventyr.

”Og hvordan skal vi gøre det?”

Mr. Shoo kiggede langsomt fra den ene dreng til den anden. Det varede nogle lange sekunder, inden han svarede.

”I skal stjæle mon'et fra Shinobi og tilintetgøre det. Kun på den måde kan vi være sikre på, at han aldrig kommer tilbage.”

Emil sukkede dybt.

”Det vil sige, at vi skal tilbage til Abeklanens tempel? Forbi ninjagenfærdene?”

Mr. Shoo nikkede.

”Og hvordan skal vi finde mon'et i templet?” brød Silas ind. ”Det sted er jo enormt.”

”Mon'et befinder sig i dragens hule,” sagde mr. Shoo. ”Under tempelsalen.”

Emil udstødte et gisp.

”Hos dragen? Den overlever vi ikke en gang til!”

Mr. Shoo sagde ingenting. Silas kiggede ophidset på ham.

”Vi har jo ingen magiske kræfter mere.”

Han holdt sin arm op. Tatoveringen på håndleddet var væk. Mr. Shoo smilede skævt.

”Helt uden evner er I nu ikke.”

Drengene forstod ikke, hvad han mente. Han pegede på Silas´ rygsæk, som lå på gulvet.

”Jeg tror, I lånte noget fra os, sidst I var her.”

Silas blev kold i maven. Hvordan vidste Abeklanens herre, at han havde taget dragterne?

”Det var ikke ...” begyndte han.

Mr. Shoo holdt en hånd op i luften og blinkede til ham.

”Tænk ikke på det. Det er meningen, at I skal bære ilddragterne. De kan hjælpe jer.”

Emil rejste sig, greb tasken og hev dragterne op. Stoffet føltes glat og varmt mellem hans hænder. Logoet, der forestillede flammer, slikkede sig op ad brystet.

”Hvordan ...?”

Han nåede ikke at fuldende sætningen, for et sted udefra tudede et horn. Det samme, som drengene havde hørt, sidst Abeklanens tempel blev angrebet. Mr. Shoo kom hurtigt på benene.

”Allerede?”

Han styrtede hen til vinduet og kiggede ud.

”Det ser ud til, at Shinobi har sendt hele sin hær af sted,” sagde han. ”Han forventer tydeligvis ikke at blive angrebet selv. I må gøre jer klar. I skal til Traneklanens tempel så hurtigt som muligt, nu mens hæren er væk! Jeg følger efter med nogle af mine bedste folk, så snart kampene her tillader det.”

Døren til drengenes værelse smækkede op. En ninjakriger i sort dragt med Abeklanens røde logo på brystet brasede indenfor. Før han nåede at sige noget, gik mr. Shoo hen til ham.

”Jeg ved det.”

Han vendte sig mod drengene.

”Skift tøj og mød mig på tempelpladsen om to minutter.”

Inden drengene svarede, forsvandt han ud af værelset.

Kapitel 2

Under angreb

Emil strøg forsigtigt hånden hen over dragtens logo, da han havde fået taget den på. Det føltes, som om flammerne bevægede sig under hans fingerspidser.

”Vildt!”

Han kiggede på Silas.

”Hvad tror du, de kan?”

Silas trak på skuldrene.

”Aner det ikke.”

Han trak vejret dybt.

”Vi må hellere komme af sted.”

Drengene forlod værelset og løb ned ad gangen, der førte ud af templet. Der var et mylder af ninjakrigere overalt. Alle så alvorlige og fokuserede ud. De fleste havde masker på, så kun en lille, smal sprække afslørede deres øjne. Våben klirrede, og fodtrin buldrede på det slidte trægulv.

”Her!”

Emil og Silas fik straks øje på mr. Shoo i tempelgården. Han stod midt i en gruppe krigere, der var klædt i røde samuraidragter. Drengene løb over til ham. Han knipsede med fingrene, og straks lagde en ninja nogle våben i hænderne på dem. Emil fik to sorte nunchakuer, og Silas to krumme sværd, der glimtede blankt i solen. Silas kunne mærke hænderne ryste en anelse. Han vidste ikke, om han kunne bruge sværdene, nu hvor han ikke havde mon'ets kræfter længere.

Endnu en gang tudede hornet, og et højt bump hørtes ved templets port.

”De er her!” råbte mr. Shoo. ”Indtag jeres positioner!”

I løbet af få sekunder havde alle ninjaerne stillet sig op i buede kolonner. Nogle var kravlet op ad muren, hvor de sad over porten og ventede på, at fjenden trængte ind. En ung ninja kom hen til Emil og Silas.

”Jeg skal køre jer til Traneklanens tempel,” sagde han. ”Bilen står lige udenfor. Bare følg mig.”

Emil knugede sine nunchakuer og svingede dem prøvende i luften. De virkede tunge og klodsede, men han kunne alligevel godt få dem til at snurre. De ville i hvert fald hjælpe en smule. Han sendte Silas et spørgende blik.

”Er du klar?”

Silas klemte læberne hårdt sammen og nikkede. Endnu et gennemtrængende bump fyldte tempelpladsen. Porten gav sig. Mr. Shoo hævede den ene arm. Nu var det lige før.

Silas holdt vejret. Shinobis krigere ville bryde porten op, hvad øjeblik det skulle være.

Bump.

Bump.

Stilhed.

”NU!” råbte mr. Shoo, og i samme øjeblik skød en ninja slået fra porten.

Fjenderne stormede ind, men overraskelsen over portens manglende modstand fik dem til at tøve et sekund, og i det øjeblik angreb alle fra Abeklanen.

Drengene fulgte ninjaen gennem mylderet af kæmpende kroppe. Et ninjagenfærd, der havde retning mod Silas, blev ramt af et langt, tveægget sværd, lige inden det svingede armen og gav slip på kastestjernen, som det holdt i hånden.

Silas gispede, men fik ikke lang tid til at sunde sig. Fra højre sprang et genfærd op og hang på ryggen af Emil med en skinnende dolk i hånden. Uden at tænke over det svingede Silas sit ene sværd og borede det ind i genfærdets luftige krop. Det udstødte et gennemtrængende hyl og forsvandt i en lille sky af røg.

”Duk dig!”

Emil snurrede sine nunchakuer hen over Silas´ hoved og ramte et andet genfærd. Det tumlede et skridt tilbage, Silas snurrede rundt og placerede sværdet i dets brystkasse.

”Kom nu!”

Ninjanen, der skulle køre drengene, var allerede ude på den anden side af porten. Emil dukkede sig under en lanse og hoppede behændigt uden om to skikkelser, der var tæt omslynget i kamp. Silas fulgte efter, men en pludselig, dundrende smerte i den ene skulder væltede ham omkuld.

Genfærdet var hurtigt over ham. En lugt af svovl satte sig i hans næse, mens han desperat forsøgte at komme fri af dets greb. Genfærdets mund fortrak i et forvrænget smil, og de tomme øjenhuler virkede døde og skræmmende. Genfærdet havde i den ene hånd et krumt sværd, som det langsomt førte ned mod Silas´ hals.

”Emil!”

Silas sparkede og kæmpede, men sværdet kom nærmere og nærmere. Da det kolde stål rørte hans hud, for en tanke gennem hans hoved.

Jeg skal dø.

I et sidste forsøg lykkedes det Silas at få krummet benene sammen under genfærdets krop og sparke opad. Det var en kraftesløs manøvre, men lige akkurat nok til, at Emil nåede frem, svingede sin nunchaku og sendte genfærdet gennem luften. Han rakte en hånd ned til Silas.

”Kom. Den holder lige derhenne.”

Han nikkede over mod en sort firehjulstrækker. Silas kom på benene, og sammen spurtede de over mod bilen. Ninjaen startede motoren, allerede inden drengene havde lukket døren. En lille gruppe genfærd, der havde opdaget dem, sprang op på bilen og hagede sig fast i køleren og taget.

”Hold fast!”

Bilen startede med et ryk. Uden at blinke kørte ninjaen ind i to-tre genfærd, drejede først skarpt til den ene side og så til den anden. Genfærdene faldt af, en efter en.

Kort efter lagde ninjaen og drengene Abeklanens tempel og kampene bag sig. Emil kiggede tilbage. Flere ninjaer lå livløse på jorden.

”Klarer de den?”

Ninjaen knugede om rattet og styrede erfarent bilen rundt i et skarpt sving.

”Hvis I får fat i mon'et,” nikkede han. ”Ellers er det ude med os. Os alle sammen.”

Ingen sagde mere. Der var ikke brug for ord. Både Silas og Emil vidste godt, at det var nu, det gjaldt.

Det var sidste chance.

Læseprøven er slut, men det er bogen ikke ...

Kan du ikke vente med at læse resten, så skynd dig at købe den fulde version.

God fornøjelse