En særlig tak til Lucy Courtenay

Til mine helt egne monstre, Alfie og George 

Titel: Dræberaben Claw

Indgår i serien Monsterjagten

© Forlaget Flachs 2009

Oversat af Trine Bech

1. e-bogsudgave 2014

Denne bog er beskyttet af lov om ophavsret. Kopiering til andet end personlig

brug må kun ske efter aftale med Forlaget Flachs.

Originaltitel: Claw The Giant Monkey

Original serietitel: Beast Quest

Først udgivet i Storbritannien i 2008

ORCHARD BOOKS

338 Euston Road, London NW1 3BH

Beast Quest is a registered trademark of Working Partners Limited

Serien er skabt af Working Partners Limited, London

Tekst © Working Partners Limited 2008

Omslagsillustrationer © David Wyatt 2008

Øvrige illustrationer © Steve Sims; Orchard Books 2008

ISBN: 978-87-627-234-05

Forlaget Flachs

Holte Midtpunkt 20, 2. sal

2840 Holte

fax: 45 42 48 29

flachs@flachs.dk

www.flachs.dk

Til de engelske udgaver af denne serie er der lavet en hjemmeside. 

Her kan man bl.a. se en trailer, downloade ekstra materiale og læse mere.

www.beastquest.co.uk

dræberaben
Claw

Adam Blade

Troede du virkelig, at det var overstået? Troede du, at jeg ville finde mig i nederlaget og forsvinde?.

Nej! Aldrig i livet! Jeg er Malvel, den onde troldmand, som skræmmer Avantias befolkning. Jeg har stadig meget, jeg vil vise dette rige – og særligt én bestemt dreng ... Tom!

Den unge helt hævede min forbandelse over Avantias seks monstre. Men hans kamp er langtfra overstået. Lad os se, hvordan han klarer den nye udfordring, som helt sikkert vil knuse både ham og hans ven, Elenna.

Avantias monstre var gode monstre, men jeg gjorde dem onde. Nu kan de, takket være Tom, igen beskytte riget. Men jeg har skabt seks nye uovervindelige monstre, som er onde, og som ikke kan befries: kæmpeblæksprutten, dræberaben, troldkvinden, slangemanden, edderkoppekongen og løveuhyret.

Hvert monster vogter over et stykke af Avantias dyrebareste skat, som jeg har stjålet: guldrustningen, som giver magisk kraft til sin retmæssige ejermand. Jeg vil gøre alt for at forhindre Tom i at få fat i guldrustningens enkelte dele og vinde over mig igen. Denne gang taber han!

Malvel

Prolog

Luften var varm og fugtig. Handelsmanden tørrede sveden af panden og stirrede ind i den tætte jungle. Den mindede ham om sorte, rådne tænder. Tykke lianer hang som slanger omkring ham.

”Er vi nødt til at gå derind?” spurgte drengen, der gik ved handelsmandens side. ”Er der ikke en anden vej?”

”Vi har rejst hundredvis af kilometer for at få fat i den rubinrøde guya-frugt,” sagde han til sin assistent. ”Den gror ingen andre steder i Avantia. Kun her i Den Mørke Jungle.”

”Men der lever monstre her, gør der ikke? Det siger folk,” hviskede drengen.

Alle i Avantia kendte til Den Mørke Jungles rædsler: mærkelige væsner, som pludselig overfaldt mænd, der gik i junglen, og åd dem hele; planter, hvis rige dufte overvældede folk på tyve skridts afstand. Få turde gå derind – og endnu færre vendte tilbage derfra.

”Det er bare rygter, som skal skræmme ærlige mænd bort,” sagde handelsmanden og vinkede afvisende med hånden.

”Er det sandt, at den rubinrøde guya har mirakuløse kræfter?” spurgte drengen.

Handelsmanden nikkede. ”En eneste bid af dens søde, røde frugtkød gør den bange modig og den svage stærk,” sagde han. ”Den er kun blevet serveret ved kongens bord og er mere værd end guld.” Han så på sin assistent. ”Men vi må holde hovedet koldt, hvis vi skal finde den. Forstår du det?”

Drengen bed frygten i sig og nikkede.

De gik side om side ind i junglen. Der blev straks mørkere omkring dem. Jorden var sumpet, og der var en stank af rådnende planter. Bregner så store som træer dannede et loft over dem med deres lysegrønne, giftige løv. Nogle fugle fløj skræppende rundt oppe i træerne.

Handelsmanden betragtede de store jungleblomster, som hang ned fra træerne. De lugtede kraftigt – og farligt! Han tvang sig selv til ikke at tænke på mærkelige væsner og dødelige dufte. Men han kunne ikke slippe følelsen af, at nogen betragtede dem.

En gren faldt pludselig til jorden. Handelsmanden snurrede rundt og trak hurtigt sin kniv. Men der var kun skygger at se.

De gik videre. Snart vadede de gennem en ildelugtende sump. Det mørke, stinkende vand nåede dem til knæene. Handelsmanden bed tænderne sammen for at forhindre dem i at klapre. Måske var der frygtelige væsner, som lurede under vandet? Han ville græde af lettelse, når de igen havde fast grund under fødderne.

”Vi bliver nødt til at gå videre,” sagde han.

Drengen kravlede op af sumpen. ”Igler!” sagde han. ”De er over det hele på mine ben!”

Handelsmanden fjernede iglerne fra drengens ankler med bladet på sin kniv.