Den mystiske sag om hunden i natten
er oversat fra engelsk af Christian Bundegaard efter
The Curious Incident of the Dog in the Night-time
Copyright © 2003 by Mark Haddon
Dansk udgave: © Rosinante, København 2003
2. udgave, 6. oplag, 2014
Omslag: Harvey Macaulay/Imperiet
Produktion: Nørhaven, Viborg
ISBN 978-87-621-0495-2
Printed in Denmark 2014

Kopiering fra denne bog er kun tilladt i overensstemmelse med overenskomst mellem Undervisningsministeriet og Copy-Dan. Enhver anden udnyttelse uden forlagets skriftlige samtykke er forbudt ifølge gældende dansk lov om ophavsret. Undtaget herfra er korte uddrag til brug i anmeldelser.

Rosinante er et forlag i ROSINANTE&CO
Købmagergade 62, 3. | Postboks 2252 | DK-1019 Købvenhavn K
www.rosinante-co.dk

2

Den var 7 minutter over midnat. Hunden lå midt på græsplænen foran Mrs. Shears’ hus. Den havde lukkede øjne. Det så ud som om den lå på siden og løb, sådan som hunde løber når de jager en kat i drømme. Men hunden hverken løb eller sov. Hunden var død. Der stak en greb ud af hunden. Grebens tænder måtte være gået lige gennem hunden og ud på den anden side og ned i jorden for greben var ikke væltet. Jeg sluttede at hunden nok var slået ihjel med greben for jeg kunne ikke se andre sår på hunden, og jeg tror ikke at man kan stikke en greb i en hund efter at den er død af en eller anden årsag, kræft for eksempel, eller efter at den er blevet kørt over. Men på det punkt var jeg ikke sikker.

Jeg gik ind gennem Mrs. Shears’ låge og lukkede den efter mig. Jeg gik hen over hendes plæne og knælede ned ved siden af hunden. Jeg lagde hånden på hundens snude. Den var stadig varm.

Hunden hed Wellington. Den tilhørte Mrs. Shears som var en af vores venner. Hun boede på den anden side af vejen, to huse til venstre.

Wellington var en puddel. Ikke en af de små pudler der har frisure, men en stor puddel. Den havde krøllet sort pels, men når man kom tæt på kunne man se at huden nedenunder havde en meget bleg gul farve, ligesom en kylling.

Jeg aede Wellington og spekulerede på hvem der havde slået den ihjel, og hvorfor.

3

Mit navn er Christopher Francis Boone. Jeg kan alle lande i verden og deres hovedstæder og primtallene op til 7.507.

For otte år siden, da jeg første gang mødte Siobhan, viste hun mig den her tegning

og jeg vidste at den betød “ked af det”, og det var det jeg blev da jeg fandt den døde hund.

Så viste hun mig den her tegning

og jeg vidste at den betød “glad”, som når jeg læser om Apollo-rumrejserne, eller når jeg stadig er vågen klokken tre eller fire om morgenen og kan gå op og ned ad vejen og lade som om jeg er det eneste menneske i hele verden.

Så tegnede hun nogle andre tegninger

men dem kunne jeg ikke sige hvad betød.

Jeg fik Siobhan til at tegne en masse af den slags ansigter og skrive ud for dem hvad de betød. Jeg gik med det stykke papir i lommen og tog det frem hver gang nogen sagde noget jeg ikke forstod. Men det var meget svært at afgøre hvilket ét af diagrammerne der bedst svarede til det ansigtsudtryk de havde, for folks ansigter bevæger sig meget hurtigt.

Da jeg fortalte Siobhan om det fandt hun en blyant og et nyt stykke papir og sagde at det sikkert fik folk til at blive meget

og så lo hun. Så jeg rev den gamle tegning i stykker og smed den væk. Og Siobhan sagde undskyld. Og nu, hvis jeg ikke forstår hvad nogen siger, spørger jeg dem hvad de mener eller går min vej.