MARTIN SCHMIDT

Livet er en gave

mit møde med OLE HENRIKSEN

PEOPLE’SPRESS

Til mine døtre, Charlotte og Emilie.

Uden I er helt klar over det, har I været en uvurderlig støtte for mig, og blandt andet derfor – for der er mange andre grunde – vil jeg gerne tilegne jer denne bog. Jeg elsker jer!

– Martin Schmidt

Kære Ole

Jeg er en dansk filminstruktør, som laver biograffilm og tv-serier. Jeg skriver også bøger, holder foredrag på landets skoler, gymnasier og for det danske erhvervsliv, alt sammen med emnet film som baggrund.

Nu til sagen. Jeg har en enorm lyst til at lave et projekt sammen med dig. Jeg er ganske klar over, at der allerede er blevet lavet indtil flere tv-ting med dig, især husker jeg serien med danske kendisser, som besøgte dig i din virksomhed i L.A. God underholdning!

Jeg er også klar over, at du allerede har skrevet og udgivet din biografi i bogform. Jeg har faktisk et eksemplar af din bog stående herhjemme. Også god og ikke mindst ærlig underholdning!

Jeg ved, at du ofte optræder i de danske aviser, ugeblade og ligeledes toner frem på tv-skærmen, når du er hjemme i Danmark. Der er med andre ord snart ikke flere steder, hvor du mangler at blive eksponeret.

Grunden til, at jeg har stor lyst til at lave et projekt sammen med dig, er den ret enkle, at hver eneste gang, jeg selv eller andre omtaler dig, hver gang jeg hører om dig, ser en plakat, en reklame eller lign., hvor dit foto dukker op, bliver jeg simpelthen glad!

Personligt er jeg ellers ikke den mest positive og udadvendte person, hvilket min dejlige kæreste joker meget med. Hun mener endda, at du og jeg er hinandens diametrale modsætninger, hvilket jeg dog ikke er helt enig med hende i. Men der er bare et eller andet ved dig, som gør mig glad, og du har en herlig, livgivende energi, jeg selv har stor nytte af. Du skal vide, at jeg både morgen og aften sender dig en venlig tanke og smiler derved, fordi jeg efter et besøg i din spa på Sunset for et halvt år siden, hvor min kæreste og jeg i øvrigt fik en fantastisk behandling af dit personale, købte en del af dine produkter, som altså er i god brug hjemme hos os.

Efter at have tænkt længe over, hvad vi to kunne arbejde sammen om, tror jeg, at jeg nu har fået ideen, jeg leder efter. Jeg kunne rigtig godt tænke mig at skrive en livsklog bog om alle de fine og stærkt personlige holdninger, du står for. Jeg tror, at du nyder meget stor respekt, alle steder du kommer hen, og jeg bilder mig ind, at der vil være et publikum til en bog, hvor du/vi taler ud om en masse universelle emner, der rører os alle.

Emnerne i en sådan samtalebog kunne være livet, døden, kærligheden, religion, sex og seksualitet, politik, sundhed, meningen med livet og meget mere.

Det er mit indtryk, at du beskriver følelser på en måde, vi alle kan forholde os til. Du har tilmed den klare fordel, at du udtaler dig på baggrund af nogle personlige oplevelser, som tydeligvis har været smertefulde for dig. Du har således en del erfaringer, du med fordel kunne øse ud af, som har rørt dig dybt og som derfor også har potentiale til at berøre andre.

Jeg håber meget, at du vil overveje mit forslag. Jeg kan nok ikke beskrive mit ønske om at lave et projekt sammen med dig bedre, end ved at sige, at jeg sidder inde med en dybfølt følelse af at have en slags slægtskab med dig, som jeg virkelig tror har substans.

Mange venlige hilsner

Martin Schmidt

Forord

Ole og jeg sidder i hans hyggelige tv-stue i huset i L.A. Selv kalder Ole lokalet for et bibliotek. Rummet er, som alt andet i huset, meget smukt og smagfuldt indrettet. To smukke stole fylder en del af væggen længst væk fra døren. Den ene sidder Ole i. Ret op og ned. Hans altid ranke positur tager sig stilfuld ud i de hjemlige omgivelser. På stolen ved siden af Ole ligger Clara, en gammel perserkat opkaldt efter den danske skuespiller Clara Pontoppidan, som Ole var så glad for som barn, at han skrev et fanbrev til hende, sikkert uden at forvente noget svar fra den store dame. Men svar fik han, endda et rigtig venligt et, og det ligger nu i hans gemmer sammen med meget andet fanpost, der gennem hans tidlige opvækst fyldte en stor del af den unge Oles liv. Spørger man Ole, hvor gammel Clara er, kommer svaret prompte. 22 år! Spørger man Oles mand gennem 27 år, Laurence, kommer svaret lige så hurtigt. Clara er 17 år gammel. Uanset kattens præcise alder, er den af ældre dato, hvilket håndklædet under katten afslører. Den beholder ikke altid føden i sig, som Ole siger.

Selv sidder jeg i en smuk to-personers sofa over for Ole. På bordet foran mig ligger nogle store coffee table-books om emner som opera, arkitektur, rejsemål og religion. Deres placering er uden tvivl gjort med stor omhu, men jeg har alligevel det klare indtryk, at bøgerne ikke kun er til pynt. Jeg tror, der læses meget i dette hjem. De uden tvivl arkitekttegnede reoler i biblioteket vidner også om, at det skrevne ord og smukke fotos er noget, der sættes meget højt hos både Laurence og Ole. Talrige bøger, alle af en betydelig størrelse, beskriver interessante emner som skuespillere, madkunst, billedkunst. Kun én bog ser ud til at skille sig en lille smule ud fra mængden. Gay marriage hedder den, og skulle man være i tvivl, mindes man som gæst således om, at man er på besøg i et hjem, beboet af to mænd, to kærester, to ægtefolk.

Jeg har endnu ikke hilst på Laurence, Oles bedre halvdel. Det slår mig, at det at kalde Laurence for Oles bedre halvdel på en måde signalerer, at han er bedre end Ole, mere venlig end Ole måske, mere glad og positiv end Ole?! Men er det overhovedet muligt? Ole Henriksen kan da ikke have en bedre halvdel, for uanset hvor sød, venlig og positiv, Laurence end må være, er der vel ingen på denne jord, der kan hamle op med Ole, hvad positivitet og superlativer angår? Det er jo derfor, jeg er i Los Angeles og besøge Ole. Det var netop lysten til at finde ud af, om denne hudplejeguru – Ole Henriksen of Denmark – nu også kunne leve op til alle de positive ting, medierne gennem mange år har skrevet om ham.

Ole og jeg er nok ret forskellige. Jeg er ikke den mest sprudlende person på denne jord, men dét er Ole. Jeg er heller ikke det menneske, folk først vil henvende sig til i deres søgen efter gode råd om lykke og nyt gå-på-mod. Men dét er Ole! Jo mere jeg tænker over det, finder jeg det interessant, at der kan ligge et spændende møde i netop den kendsgerning, at vel er Ole og jeg ikke tvillinger med fuldstændig ens tankesæt, men i stedet to ret forskellige mænd som ved en mavefornemmelse er blevet bragt sammen.

Der er folk i min omgangskreds, der ellers ikke går op i den slags, som er kommet næsten høje ud af mødet med Ole. Folk, som ellers ikke kunne drømme om at stå i kø for at få en autograf og en personlig hilsen. Folk, som ikke normalt har behovet for at blive fotograferet sammen med en berømthed. Alligevel har mødet med Ole givet dem noget med hjem, de er blevet smittet af Oles glæde og overskud, og et bredt smil viser, at de har haft en stor oplevelse i Oles selskab.

Jeg må indrømme, at jeg sidder i Oles hyggelige hjem af akkurat samme grund. Jeg ønsker ved selvsyn at finde ud af, om manden nu også altid er så venlig og overskudsramt.

Hvorfor var det lige, at jeg med mine hjembragte Ole Henriksen-produkter hver morgen og aften sendte Ole en venlig tanke, når jeg gjorde brug af hans cremer, hans sæber og hans face mist? Ud over at produkterne har en skøn duft og konsistens, mærkede jeg, at brugen af dem gjorde mig glad, gav mig en god start og en lige så god afslutning på dagen. Da jeg først havde accepteret den kendsgerning, at jeg – en mand – var begyndt at bruge ansigtscremer og scrubs, blev jeg nysgerrig på at finde ind til, hvordan i alverden denne Ole Henriksen på tværs af et enormt hav var i stand til at have en så positiv virkning på mit humør. Jeg husker tydeligt, at jeg efter vores første telefonsamtale, som varede en halv time, bagefter følte mig nærmest beruset og måtte sidde ned for at komme mig en smule. Ole og jeg havde talt sammen, som havde vi kendt hinanden i mange år, han var åben og utroligt givende, og jeg tror ikke, at jeg tidligere har talt med et andet menneske, som var i stand til at give mig så stor en tro på mig selv og mit projekt.

Her sidder jeg så i Oles fantastiske hjem i bakkerne i Beverly Hills, omgivet af smukke, velplacerede ting af god smag, af rigdom på en dejlig uamerikansk måde og af en 17-22-årig perserkat ved navn Clara, som lider af tarmproblemer. Længere nede ad vejen bor berømtheder som Madonna, Diana Ross, Halle Berry og jazzlegenden Herbie Hancock. Jeg forsøger ikke at tænke på Halle Berry lige nu, for Ole sidder og ser venligt og forventningsfuldt på mig og mine to nyindkøbte diktafoner. Hvis den ene står af, så har jeg altid den anden, forklarer jeg ham. Livrem og seler, du ved!

Jeg forklarer Ole, at hvis han vil være ærlig over for mig, så vil jeg være lige så ærlig over for ham. Vi er begge enige om, at bogen primært skal dykke ned i emner, som ikke tidligere er blevet fortalt om Ole Henriksen. Manden. Myten. Legenden.

Godt begyndt

“Der er intet i mit liv, som læserne ikke må vide om mig. Det er virkelig befriende at få mulighed for at tale frit og åbent. Sådan er jeg!

OLE »

Ha, ha, sikke en indledning! Lad mig begynde med at sige, at mit mest populære produkt hedder Truth Serum Collagen Booster, og jeg taler altid sandt. Det er meget vigtigt, synes jeg. Man har det bedre med sig selv, hvis man altid taler sandt. På den måde slæber man ikke rundt på en masse giftstoffer, og jeg tror, at vi som mennesker er blevet skabt på en bestemt måde. Vi er utroligt følsomme og sensitive individer, så ved at være sandfærdig over for sig selv og sine omgivelser, mener jeg, at man er kommet godt i gang.

I denne bog vil jeg være fuldstændig ærlig og udadvendt, fordi der er så mange facetter til min personlighed, akkurat som det er tilfældet med alle mennesker. For at jeg kan træde frem og udtrykke den glæde ved livet, jeg føler hver eneste dag, har jeg også brug for at trække mig lidt tilbage for at lade op. Bare være stille. Det handler for mig om at finde den rette balance i livet. Det er så vigtigt for os alle. At erkende de specielle behov, vi har hver dag. At få mulighed for at udtrykke kærlighed til dem, vi elsker højest. At være ude at more os i selskab med gode venner, at arbejde og være fokuseret på dette arbejde og give det en masse energi. Livet ville være kedeligt, hvis vi ikke var i stand til det. På trods af meget modgang har jeg fra barnsben været besjælet med en evne til at være glad, endda lykkelig. Jeg mener, at der kan findes en løsning på alle problemer. Er der sygdom i ens familie eller blandt ens venner, eller er man selv ramt af personlige problemer, må man bare acceptere, at man har behov for at træde lidt tilbage og give sig selv tid til at komme videre.

Der er intet i mit liv, som læserne ikke må vide om mig. Det er virkelig befriende at få mulighed for at tale frit og åbent. Sådan er jeg! Sommetider kan Laurence finde på at sparke mig under bordet på en restaurant, fordi han føler, at jeg deler for frit ud til mine omgivelser. Vi var på et tidspunkt ude til middag med en repræsentant fra et konkurrerende brand. Undervejs i middagen fortalte jeg åbent om nogle af mine forretningsmæssige tiltag, og Laurence spurgte mig bagefter om, hvorfor jeg dog ville afsløre den slags hemmeligheder omkring mit firma. Jeg svarede, at det kunne der da ikke ske noget ved. Mine formler er mine egne, de er hemmelige og låst inde, der er ingen skade sket ved at tale åbent om det. Laurence var slet ikke enig med mig, men sådan er jeg altså!

“Jeg synes, det er fantastisk, at du og jeg har fundet sammen, Martin. Jeg følte en enorm energi fra dig, og dit brev talte til mig på en ganske speciel måde.”

Jeg synes, det er fantastisk, at du og jeg har fundet sammen, Martin. Da du skrev til mig, talte dit brev til mig på en ganske speciel måde. Jeg følte en enorm energi fra din henvendelse og vores efterfølgende telefonsamtale, og det er fascinerende, som den slags ting kan transcendere sig.

Du foreslog, at vi skulle arbejde på en bog sammen, og jeg tænkte over, hvad jeg egentlig havde lyst til at dele med eventuelle læsere. Jeg besluttede mig for at acceptere, at du skal have lov til at prikke til mig og spørge mig om alt, hvad du har lyst til. Jeg lærer måske endda noget om mig selv undervejs i vores samarbejde, og det er da en af de dejlige ting i livet, som vi gør for hinanden. Jeg tror oprigtigt, at man ikke skal være bange for at være åbenhjertig og udtrykke alle sider af sin personlighed. Det føles rart, når man ikke spiller spil og ikke gemmer sig.

Fanget i en sjælden rolig stund med en god bog i biblioteket.

Jeg er selvsagt glad for Oles tilsyneladende dybe tillid til mig, og som jeg sidder her som gæst i hans og Laurences dejlige hus, er det da ikke uden nerver og præstationsangst, at jeg begiver mig ud i at stille nogle af mine mange spørgsmål til Ole. Jeg har tænkt længe over, hvad jeg gerne vil vide om Ole og hans spændende liv. Jeg har i mit forarbejde formuleret flere tanker og spørgsmål, som jeg inden afrejsen fra København egentlig havde skrottet, i den tro at jeg da aldrig i livet ville få Ole til at besvare de mest private spørgsmål. Nu, hvor Ole selv har sagt, at intet er helligt, overvejer jeg at finde spørgsmålene frem igen, og så må vi se, hvor de bringer os hen. Jeg forestiller mig, at bogen vil blive til i løbet af adskillige samtaler gennem en længere periode, og jeg har lyst til, at den, i en vis udstrækning, kommer til at afspejle den kronologi, som vil finde sted fra vores spæde begyndelse, til bogen ligger færdig. Jeg tænker også over den ærlighed, Ole og jeg har lovet at vise hinanden, men har på dette tidlige tidspunkt i vores samarbejde ikke det fulde overblik over, hvilken grad af ærlighed jeg selv kommer til at bringe på bordet. Det finder jeg dog ud af senere!

Professionelt

“Succes er en gave, og man bør være et positivt eksempel for andre. Jeg føler, at jeg har været i stand til at tage de chancer, som er blevet mig tilbudt, men også, at jeg har været dygtig til at få det bedste ud af situationen.

Jobbet

Samtalen er drejet ind på Oles virksomhed og hans velkendte store succes. Ole smiler sit ydmyge og brede smil, samtidig med at hans øjne får et alvorligt skær. Det er tydeligt for mig, at Ole ikke tager sin succes for givet, og at han selv efter de mange år i industrien, omgivet af penge, glamour og kendte mennesker, fortsat bare er Ole fra en lille by i Jylland. Klædeligt udbygger Ole sin holdning til sit arbejde og sine medarbejdere, hvem det er indlysende, at han værdsætter enormt.

OLE »

På mit arbejde ved jeg absolut ikke alting. Jeg er aldrig bange for at sige til mine vidunderlige medarbejdere, hvis der er noget, jeg ikke rigtig har fattet, og at de skal gøre deres bedste for at banke det ind i mit hoved, også selvom de måske skal gøre det fem gange, før jeg forstår det. Der er mennesker, der er kvikkere end andre, og jeg er bestemt ikke det klogeste menneske, der har betrådt denne jord. Hvad jeg besidder, er et kreativt talent, og jeg kender mine stærke sider og evner at få det bedste ud af dem. I resten af tilfældene søger jeg hjælp.

Jeg har altid været fascineret af de millioner af mennesker verden over, der på den ene eller anden måde har formået at få gang i deres egne entrepriser. Nogle gange sker den slags bare, og jeg føler på mange måder, at det netop var tilfældigt, at det også skete for mig. Det var ikke noget, jeg egentlig havde planlagt.

Jeg var som ganske ung avisomdeler for Aalborg Stifttidende, som avisen hed dengang. Mit job som avisdreng bestod blandt andet i, at jeg en gang om måneden skulle indkassere penge fra abonnenterne. Det foregik på cykel, hvor jeg om eftermiddagene ringede på dørene i området. Mændene i husene var på arbejde, så det var oftest konerne, der åbnede for mig, og vi havde tit en lille snak om løst og fast. Den dame, der bestyrede min rute som avisomdeler, havde jeg mange og lange konversationer med. En dag sagde hun til mig: ”Du ved, Ole, mange danske avismænd ender med at tage til Amerika og blive millionærer.” Dengang havde jeg selvsagt ingen idé om, at jeg selv en dag skulle til Amerika og blive entreprenør, men jeg har ofte tænkt på hendes ord.

Da jeg som ung begyndte at få problemer med bumser og ledte efter brugbare løsninger på problemet, åbnede denne søgen op for noget helt uventet i mit liv. Jeg fandt vejen til Djakarta i Indonesien, hvor jeg via en bekendt en dag fik at vide, at jeg da hørte til i skønhedsbranchen. Min første tanke var, at det bestemt var en interessant tanke. Indtil da havde jeg kun lavet showdans og lidt modelarbejde i Indonesien, og jeg var begyndt at føle, at jeg havde brug for noget mere substans i mit liv. Isabel, som min bekendte hed, var i Indonesien for at besøge sin bror. Hun havde plantet et lille frø i mit hoved, og hun sagde, at hun ville hjælpe mig videre. Vi havde skabt en skøn forbindelse hun og jeg, og det var også min første rigtige fornemmelse af, hvad der kan ske i ens liv, hvis man vælger at sige ja til noget. Det lærte mig, hvor vigtigt det er at sige mere ja end nej til ting i verden, for det er utroligt, hvad der kan komme ud af det. Og ganske rigtigt, Isabel åbnede døren for mig hos Christine Shaw College of Beauty i London, hvilket var en åbenbaring for mig. At komme indenfor i en verden af kosmetik og kosmetisk kemi, ansigts- og kropsbehandling, manicure og pedicure var fantastisk. Jeg var den eneste mandlige studerende blandt mange piger fra hele verden.

Jeg havde på det tidspunkt ved selvsyn set, hvad man kunne gøre for at forbedre sin hud. Jeg havde set forvandlingerne. Jeg fandt også ud af, at for at kunne behandle folk for deres hudproblemer var det enormt vigtigt, at jeg lærte alt om deres levestil, lige fra tilstanden af deres helbred, til hvad deres daglige kost bestod af, og hvordan de motionerede. Jeg lagde stor vægt på at finde ud af, hvordan de havde det med sig selv, om de generelt var lykkelige eller ikke. Jeg skabte det, jeg kaldte en ”body/mind connection”. Jeg var en meget beslutsom studerende, jeg ville perfektionere min kunnen. Jeg så huden som denne meget håndgribelige ting, man kunne udrette utroligt meget med, og jeg var fast besluttet på, at jeg skulle have de bedste karakterer, hvilket jeg da også fik. Det var fantastisk for mig som voksen at få den slags anerkendelse.

Da jeg nærmede mig min eksamen, sendte jeg breve ud til alle de ledende kosmetikhuse i London, hvor jeg præsenterede mig selv. Det med at skrive breve til folk er noget, jeg har benyttet mig af, siden jeg var barn. Da jeg var mindre, yndede jeg at skrive til bl.a. kendte danske og amerikanske skuespillere, hvor jeg bad dem om at få en lille hilsen tilbage og også gerne en autograf.

Jeg skrev til disse firmaer med overbevisningen om, at det værste, der kunne ske, var, at jeg fik et nej. Det var selvfølgelig muligt, at jeg aldrig ville få et svar, men på den tid var breve en god måde at kommunikere på.

Jeg var i stand til at præsentere mig selv for kosmetikfolkene på en måde, som interesserede dem, og for mine anstrengelser fik jeg faktisk adskillige ansættelsessamtaler og intet mindre end tre forskellige jobtilbud. Jeg besluttede mig for at tage job hos Helena Rubinstein, fordi jeg altid havde beundret denne utroligt talentfulde kvinde. Nu var denne her lille fyr fra bøhlandet i Danmark pludselig på fri fod i London, hvor jeg fik lejlighed til at møde en masse spændende mennesker fra alle dele af verden. Efter hver eneste arbejdsdag gik jeg hjem fra arbejde med en følelse af at være blevet beriget umådelig meget. Jeg ved, at jeg gav utrolig meget af mig selv og min viden, men jeg fik sandelig også meget tilbage igen. Det var himmelsk.

Tiden gik, jeg tog til USA, og efter en kort tid i San Francisco, kom jeg til Los Angeles og måtte indse, at der ikke var noget arbejde at få. Ingen ville ansætte mig, og det blev på mange måder et vendepunkt for mig. Da tænkte jeg: Ole, du skal være entreprenør! Jeg besluttede mig for, at jeg ville udtrykke mit talent i L.A. og åbnede min første spa på Camden Drive i Beverly Hills, for næsten ingen penge.

Jeg fik en samarbejdspartner, Moe Kaufman. Han skulle varetage den forretningsmæssige side af min virksomhed, og han var utrolig ansvarsfuld og meget dygtig. Han gjorde, hvad han var god til og lod mig gøre, hvad jeg gjorde bedst. Jeg var klar over, at kun ved at bringe fornyelse ind i kosmetikindustrien kunne jeg opbygge en kundekreds. Jeg vidste også, at hvis jeg kun skulle arbejde med klienterne, ud fra det jeg havde lært indtil da, så ville jeg kede mig ihjel efter seks måneder. Hvis jeg i stedet begyndte at give mine klienter en fuldstændig ny oplevelse, hver gang jeg så dem – med spændende overraskelser og fantastiske resultater – ville de blive hos mig for bestandigt, og vi ville alle være glade.

Klienterne gik nærmest amok over, at jeg var i stand til at kombinere det mest sofistikerede udstyr fra Tyskland med mine egne produkter, jeg selv lavede hjemme i mit eget køkken i Tupperware-beholdere. Jeg var i himlen.

En dag faldt jeg i snak med en journalist fra bladet The Beverly Hills Courier, som fandt ud af, at jeg arbejdede med skincare. Han lavede en stor artikel om mig til bladet, og samtidig sendte jeg breve ud til de lokale medier med eksempler på, hvordan jeg behandlede og kurerede akne med succes. Det fandt interesse hos The L.A. Times. Avisens redaktør kom ind på min spa for at lave et stort interview med mig. Hun henvendte sig til den unge mandlige receptionist, og det varede en rum tid, inden hun opdagede, at det var receptionisten, altså mig, hun var kommet for at tale med. Da gik det op for mig, at jeg havde meget mere at skulle bevise. Redaktøren havde valgt en ansat, som jeg skulle arbejde på som model for artiklen. Jeg tror, jeg var 24 år gammel på det tidspunkt. Rita, som assistenten hed, var nogle få år ældre end mig. Hun led alvorligt af akne, var meget usikker, havde fedtet og usundt hår, var dårligt klædt og havde en dårlig kropsholdning. Hun var en kvinde, der tydeligvis havde givet op. Jeg var opsat på at sparke nyt liv ind i denne kvinde, jeg ville få hende til at føle sig som en million dollars.

Jeg arbejdede rigtig meget med hende og fik skabt en fantastisk før/efter-historie, som virkelig fik sat mig på landkortet. Fra den dag artiklen var i bladet, var min succes gjort. Min kalender var fuld, og berømthederne begyndte at komme ind i min spa, Barbra Streisand som den første.

Mit samarbejde med Moe gik rigtig godt, vi fik solgt nogle produkter, både fra min hjemmeproduktion og nogle, vi importerede. Tingene tog ekstra fart i forbindelse med min første amerikanske bog, Ole Henriksen’s Seven Day Skin Care Program, som jeg var heldig at få med i Oprah Winfrey-showet, som dengang var forholdsvis nyt og utrolig populært. Jeg havde selv kontaktet hendes talentkoordinator og fortalt hende om min bog. Det var en stor ære at blive inviteret med på Oprah. Hun satte 30 minutter af til mig, hvilket var ganske ekstraordinært. Omtalen i hendes show fik min bog til at eksplodere til bestsellerstatus, og blandingen af mine egne hudplejeråd og de mange kendishistorier fik klienterne til at stå i endnu længere kø. Jeg begyndte at udgive et newsletter, hvor jeg blandt andet skrev om mit arbejde med de kendte. Der var også kostråd og meget andet.

Min forretning gik strygende, så da Moe ønskede at trække sig fra firmaet, passede det perfekt. Uanset hvor glad jeg var for hans indsats, havde jeg virkelig lyst til at stå fuldstændig på egne ben. Jeg havde lyst til at føre forretningen et skridt videre. Jeg vidste ikke helt, hvad det næste skridt præcis ville være, men jeg havde en god fornemmelse.

Jeg har altid været lidt af en dagdrømmer og har altid ment, at vi mennesker skal lytte til vores indre talenter. Vi er utrolig ressourcefulde og talentfulde, så min holdning har altid været, at man skal prøve sig frem.

Moe ville ud af firmaet, men han ville have en masse penge ud af det. Mine penge. Så jeg sagde: ”Moe, giv mig et tal!” Det gjorde han så. Et fuldstændig urealistisk beløb. Jeg foreslog, at vi gik ud og spiste frokost, så vi kunne tale om sagen i al fordragelighed. Jeg forsikrede ham, at jeg altid ønskede at være gode venner med ham, så jeg foreslog, at vi fik firmaet vurderet af nogle økonomiske eksperter. Jeg er sikker på, at Moe tænkte, at jeg, hvad penge angik, var sådan en happy-go-lucky-guy, som var helt naiv. Han spurgte mig, hvad jeg selv mente, firmaet var værd. Jeg gav ham et tal, og det skulle senere vise sig, at det lå meget tæt på det tal, eksperterne kom frem til. Som den gentleman Moe var og er, godtog han dette svar og modtog et stort kontant beløb og en række månedlige afbetalinger. Jeg ved, at Moe ikke troede, jeg ville være i stand til at tage firmaet det skridt videre i udvikling, som jeg ønskede, men da jeg havde betalt mit sidste afdrag, gav han mig en meget smuk Versace-jakke og ønskede tillykke, og vi har senere beholdt en vis forbindelse.

Fra det øjeblik, Moe var ude af billedet i den daglige drift, var jeg i førersædet. Jeg lavede et nyt receptionsområde på klinikken, opdaterede alting, skabte en masse nye produkter og besluttede mig for at genopfinde mig selv.

Tv-showene stod i kø, modemagasiner fra hele verden var meget interesserede, og de kendte fyldte godt op på min klientliste: Madonna, Sylvester Stallone, David Bowie, Charlize Theron, Mark Wahlberg, Halle Berry, Kylie Minogue, Eminem samt mange andre.

I mere end 27 år har Ole Henriksen privat dannet par med amerikaneren Laurence Roberts. Laurence holdt for et par år siden op med at arbejde som frisør i Beverly Hills og helliger i dag al sin professionelle opmærksomhed på at være indretningsarkitekt. Laurence fortæller her om sin egen rolle i firmaet, Ole Henriksen.

LAURENCE »

Dengang Ole var travlt beskæftiget med at behandle klienter på sin spa, sagde jeg på et tidspunkt til ham: ”Ole, du må se at komme ud af dit behandlingsrum. Du har skabt alle disse fantastiske produkter, som hver især er en lille krukke med guld.” Hver gang svarede Ole: ”Men Laurence, du må forstå, at jeg ikke kan vende ryggen til mine behandlinger, de er mit liv!” Mit svar var altid: ”Jeg forstår, men hvis jeg havde så gode produkter at sælge, ville jeg gøre noget mere ved det. Dine produkter er din fremtid!”

Omsider lyttede Ole til mit råd og lagde al sin energi i sine produkter, og se hvad han har opnået i løbet af de tolv år, der nu er gået! Da Ole tog sin beslutning, blev hans firma i samme sekund et familieanliggende. Jeg har vel bidraget med omkring 65 % af navnene på nye produkter, hvor den mest kendte er Truth Serum.

Ole Henriksen på alle hylder.

Jeg fandt også på firmaets nye logo, men ideen med de kraftige farver på produkterne, var Oles egen. På det tidspunkt havde alle andre konkurrerende mærker valgt at have beige og cremefarver på deres produkter, så Ole besluttede, at han ville have stærke farver. Energi og farver passer godt til hans personlighed. Men i starten var de farvestrålende produkter ikke nogen succes. Mange syntes, det var lidt mærkeligt med alle de forskellige farver på salgshylderne, men det vandt alligevel indpas, og nu er andre selskaber begyndt at efterligne Ole. De har indset, at hvis de ønsker, at deres produkter skal skille sig ud fra de andres, er farver en god måde at skaffe produkterne opmærksomhed.

Tjek og dobbeltjek af produkterne. Intet overlades til tilfældighederne, når varerne skal fra fabrikken.

En dag kom Ole hjem og sagde, at han ønskede at flytte sin spa over på den anden side af Sunset Boulevard. Han følte, det var på tide at ekspandere. Jeg blev meget nervøs, fordi det var en stor beslutning for os økonomisk, som par. Ole ønskede, at jeg skulle designe den nye spa, og det gjorde jeg. Jeg designede hele interiøret, valgte farverne og stod for hele konceptet. Som central for distributionen brugte vi vores garage. Vi byggede reoler og monterede endda aircondition derinde for at beskytte produkterne. To gange om ugen kørte en lastbil op til garagen for at samle de produkter, der skulle sælges til vores forretningspartnere forskellige steder i verden. I mellemtiden har vi udvidet vores hovedkontor og lager adskillige gange uden for byens centrum. For to år siden flyttede vi til vores nuværende hovedkvarter, en stor, høj bygning på 25.000 m², hvor 75 mennesker arbejder, stadig i omgivelser jeg har designet. Det sjove er, at netop som vi var ved at flytte ind det nye sted, blev Ole kontaktet af LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton, som til sidst endte med at købe Ole Henriksen-brandet.

Jeg mener bestemt, at Ole og jeg sammen har skabt noget unikt. Det har altid passet mig godt at stå lidt i baggrunden af Ole, og måske er der ikke mange, der kender til min rolle i firmaet, men det har rent faktisk været meget hårdt arbejde. Men det har været det hele værd.

Hud- og medarbejderpleje

OLE »

Jeg vidste, at jeg var i en industri, hvor det vigtigste er at pleje sine relationer til engrospartnere og kunder. Det gøres ved, at man rejser meget for at holde forbindelserne ved lige. Man afholder foredrag, kurser og seminarer, laver in-store events, samtidig med at man samarbejder med medierne. De ting er yderst vigtige oven på det fundament, man har bygget af gode og effektive produkter, som kunderne elsker. Man bliver simpelthen nødt til at holde forbindelsen varm med alle involverede.

Et eksempel på, hvordan jeg selv holder kontakten ved lige, er en historie fra engang, Laurence og jeg var på weekendtur til Las Vegas. Vi trængte virkelig til at slappe af fra det hele. Men jeg vidste, at mine produkter sælges flere steder i Vegas, så jeg sagde til Laurence, at han måtte undskylde mig, men jeg skulle lige besøge de forskellige butikker, hilse på de ansatte og udtrykke min store taknemmelighed for deres arbejdsindsats. Jeg ønskede at vise dem, at jeg virkelig var glad for det store arbejde, de havde lagt for dagen med at sælge mine produkter. Jeg endte med at tilbringe en time hvert sted, hvor jeg talte med de ansatte, fik taget fotos sammen med dem. De fortalte mig alle sammen, at de syntes, det var imponerende, at jeg som firmaets skaber tog mig tid til at mødes med sælgerne i de enkelte butikker. Det var de bestemt ikke vant til, hvilket altid undrer mig. Det gælder jo ikke bare om at blive rig hurtigst muligt og så glemme alt om dem, der hjælper. Det handler om at erkende, hvad der egentlig har gjort ens succes mulig. Ved at møde mine ansatte får jeg ud over at vise dem min taknemmelighed også mulighed for at spørge dem til råds om mange ting og får lyttet til deres holdninger. Det er dem, der er bindeleddet til kunderne, som skal købe mine produkter, så den kontakt er guld værd. Jeg mener ærlig talt, at det er sådan, man formår at blive på toppen af sit game.

« MARTIN

Hvad syntes Laurence om, at du brugte din tid på at pleje dit firma i stedet for at pleje ham, når nu formålet med den romantiske tur til Las Vegas var, at I skulle være noget for hinanden?

« OLE

Laurence var helt indforstået med, at jeg brugte tid i de forskellige butikker. Han kommer selv fra servicebranchen og ved, hvor vigtig kundepleje er. Desuden forsikrede jeg ham om, at jeg allerhøjst ville være væk fra ham i kort tid. Jeg planlagde møderne, så de lå sidst på dagen. På den måde kunne jeg hilse på medarbejderne, så det passede med, at Laurence og jeg bagefter kunne gå ud og få en drink.

« LAURENCE

Jeg bakker Ole meget op i den slags sager. Man kan næsten sige, at jeg i disse tilfælde fungerer som en slags agent for ham. Jeg opfordrer ham tit til at besøge Sephora-forretningerne i de byer, vi besøger. Uanset om vi er i Boston, New York eller andre steder, siger jeg: ”Se, Ole, der ligger en Sephora, lad os gå ind og sige hej!” Generelt forstår jeg godt, hvad det hele handler om, og hvad der er vigtigt.

Mange danskere spørger mig om, hvorfor jeg ikke rejser oftere med Ole, når han besøger Danmark. Jeg svarer altid, at man må forstå, at når Ole er i sit arbejdshumør, besøger han otte forskellige byer på otte dage, laver tre tv-shows, to radioprogrammer og talløse interviews til aviser og magasiner. Så er det ikke sjovt for mig at tage med, for Ole er ikke følelsesmæssigt til stede, han har det med at blive totalt opslugt af sit arbejde. Så vil jeg hellere blive hjemme, hvor jeg har min egen karriere at passe. Desuden ved jeg, at Ole ville føle sig skyldig i at have travlt og ikke have tid til mig, hvis jeg altid rejste med ham.

OLE »

Hvis man først begynder at have den holdning, at man ikke har noget til fælles med medarbejderne – hvis man bliver træt eller ligeglad, og man lader den slags signaler fylde for meget i sig selv – kommer man ind i en meget negativ spiral. Man afskærer sig selv fra at blive inspireret af andre og forhindrer sig selv i at inspirere sine omgivelser. Jeg inspireres konstant af mennesker omkring mig. I Danmark bliver jeg genkendt på gaden, hvilket er rigtig dejligt og sjovt, men de fleste andre steder er jeg et brand eller et ansigt bag et brand. Jeg går ikke rundt og reklamerer med, hvem jeg er, og hvad jeg har opnået, for hvem skulle synes, det er interessant? Succes er en gave, og man bør være et positivt eksempel for andre. Jeg føler, at jeg har været i stand til at tage de chancer, som er blevet mig tilbudt, men også at jeg har været dygtig til at få det bedste ud af situationen.

“Jeg elsker at hilse på de ansatte, der arbejder med at sælge mine produkter hos min største samarbejdspartner, Sephora.”

Det, der gør det hele værd

« MARTIN

Som selvstændig og som innovativ erhvervsmand ved jeg, at du altid har sat en ære i at arbejde hårdt på at hjælpe så mange mennesker som muligt. Hvad er det, du kan gøre for dem, der henvender sig til dig?

« OLE

Skønhed er wellness-relateret. De fleste mennesker vil indrømme, at de bekymrer sig for deres velbefindende og deres udseende. På det punkt er kvinder og mænd ens. Mange mennesker føler sig uattraktive, og jeg ville elske at tage alle disse mennesker ved hånden og få dem til at indse, hvor unikke de er…

Ole holder en ufrivillig pause i sin talestrøm. Tårerne samler sig hurtigt i hans øjne og begynder at løbe ned ad kinderne. Han vifter en hånd foran ansigtet og undskylder sit følelsesudbrud, før han fortsætter.

Jeg husker en fyr, som begyndte at komme på min spa. Han var foroverbøjet og turde kun se ned i gulvet. Han havde store problemer med akne og havde store, væskende bylder i ansigtet. Han skar tænder, så der næsten ikke var noget tilbage af dem. Han var enebarn og var præget af en voldsom vrede. Bare det at få ham overtalt til at læne sit hoved tilbage var en kamp. Men det var min kamp, jeg lod ham aldrig mærke med, hvor svært det egentlig var for mig. Han havde læst om mig i et blad. Han var lidt mistroisk, men havde et oprigtigt ønske om at komme til at se bedre ud. Han ønskede voldsomt at få sig en kæreste, at komme i byen og blive en del af verden i stedet for bare at forblive ensom. Og han fandt modet til at opsøge mig, hvilket jeg synes er så smukt.

Vi forblev nære venner i årevis. Vi fik løst hans problemer med huden, han fik ordnet sine tænder, og vi gjorde sådan, at han kom til at gå med stolthed. Han fik også den kæreste, han havde ledt efter og blev gift med hende. I mine øjne er sådanne ting intet mindre end magiske!

Mange mennesker søger en bestemt recept hos mig, hvad min forretning angår. Nogle råd til, hvad de selv kan gøre for at opnå en vis succes. Men den recept findes desværre ikke. For mig handler det om at have en passion og lysten til at være den bedste inden for sit område. Det handler om kvaliteten af de ting, du gør, den grundige research jeg i mit tilfælde gør, før jeg sender et nyt produkt på markedet. Alt hvad jeg gør, er noget, jeg gør for at optimere kvaliteten. Det kræver omhu, men alt hvad jeg gør, gør jeg med hjertet.

Der er mange inden for enhver profession i verden, men i stedet for at betragte alle de andre konkurrenter som en trussel, så tænk på dem som inspiration. Tænk på, at de tvinger dig til at være den bedste, du kan være. Prøv at være i stand til at unde, at andre har succes, i stedet for kun at være ked af, at det ikke var dig, der fandt på en bestemt ting, at det ikke var dig, der vandt den pris. Lad være med at spilde din kostbare tid på den slags negativitet. Fokuser i stedet på alle de ting, du har opnået gennem dit eget hårde slid. Vær taknemmelig, også for konkurrencen. Alle har ret til at være her, og vi kan lære så utroligt meget af hinanden.

Ærlig markedsføring

Der er mange fordele i at være et personligt drevet firma, som mit er den dag i dag med de nye ejere. Man kan være kreativ på nogle friere måder og behøver ikke at være så bange for noget. Da jeg f.eks. lancerede de farvestrålende pakker til mine produkter, var der flere, som spurgte mig, om jeg da ikke var bange for folks reaktion, for det var ikke noget, man havde set tidligere. Men hvad i alverden skulle jeg dog være bange for? Jeg er min egen chef, og det er, hvad jeg har lyst til at gøre. Farverne er et udtryk for min tænkning, min energi. Jeg er af den opfattelse, at succeshistorier kommer fra alle steder i verden og viser sig i alle afskygninger, hvad enten du er grundlæggeren af Facebook eller er filminstruktør. Uanset hvad skal man forfølge sine drømme og erkende, at det er en rejse at forsøge at opnå dem. Som på alle rejser kan der opstå gode og mindre gode ting undervejs, men hvis man virkelig tror på det, så vil tingene ske. Hvis man er god og heldig, vil man måske som en bonus tjene rigtig mange penge, men hvis det er pengene, man er fokuseret på som det væsentligste, mener jeg, man mister en masse. Kreativiteten bliver i bedste fald stillestående, fordi man bliver for optaget af de forkerte ting. Man begynder måske at skære hjørner af. Pludselig kan man blive fristet til at spare 50 øre her og der, og hvis man ganger det med x antal af sit produkt, kan der være mange penge at spare. Problemet er, at det sagtens kan vise sig at være 50 øre, som var nødvendige at bruge for at opretholde kvaliteten af arbejdet. Hvis ens produkt er af ekstraordinær høj kvalitet, kan de små beløb ende med at ødelægge alt det, du har brugt penge, tid og kræfter på at udvikle. Folk vil opdage, at du er sprunget over, hvor gærdet var lavest, ligesom de vil opdage, når du rent faktisk leverer et produkt til dem, som har kostet mange penge at udvikle, og som leverer den bedst mulige kvalitet. Et produkt, du selv kan være stolt af. Man skal kunne se forbrugerne i øjnene.

Labels og store spande med produkter vidner om stordrift. Det er længe siden, at Ole skabte sine produkter hjemme i køkkenet.

MARTIN »

De kvaliteter, du her taler om og de værdier, som jeg ved, at du lever ud fra, er det nogle ting, du har med hjemmefra?

OLE »

Det, jeg har med mig som dansker og som barn af min generation fra Jylland, er en sans for kvaliteten af alting. Altså det at glæde sig over noget. At spare sammen til noget, man virkelig ønsker sig. Det lærte jeg allerede som barn i Nibe, hvor jeg elskede at købe nye bøger i byens boghandel. Det søde ægtepar, Høholdt, der ejede boghandlen, rådgav mig, og jeg kan huske, hvordan jeg altid glædede mig til at komme ind i butikken, hver gang jeg havde fået min ugeløn. Så stod jeg der og kunne frit vælge mellem alle disse bøger, der for mig havde en høj kvalitet.

Pointen er, at jeg meget tidligt lærte ikke bare at blive grebet af, hvor meget jeg kunne få for penge, men i stedet sætte pris på, hvilken kvalitet jeg kunne få.

Smukke ting skal man sætte stor pris på, man skal nyde dem og ikke bare skifte dem ud. Jeg har mange sko, rigtig mange sko, men jeg elsker at gå ned til skomageren og få sat nye såler på mine sko. Når jeg får dem tilbage, er det næsten, som om jeg har fået helt nye sko. De støvler, jeg har på i dag, er seks år gamle, men de fik nye såler sidste år, så de er så gode som nye.