Indhold

Indledning

Til Vence

Byens pladsering

Vejret

Historisk

Rundt i Vence indenfor bymuren

Udenfor bymuren

Små byer i nærheden

I gaderne i Vence

Kendte kunstnere nær Vence

Matisse og Matissekapellet

Marc Chagall

Pierre Bonnard

Jean Cocteau

Fernand Léger

Pierre Auguste Renoir

Raul Dufy

Jean Dubuffet

Yves Klein

Arman

César

Niki de Saint-Phalle

Pablo Picasso

Hjem fra Vence

Indledning

Det var inspirerende pludselig at leve i Vence for en tid, at få byen op gennem egne såler, ind gennem egne øjne og egen sansende næse. At opleve denne sommerfyldte by i en anden temperatur, hvor frakke var påkrævet og hansker en nødvendighed under besøg på fortovscafeen, men også til tider med åben frakke under glittrende sol gennem platanernes krogede nøgne grene. Hverdagen udenfor turistsæsonen var fyldt med ganske almindelige gøremål - byen levede sit pulserende liv - de faste beboere fyldte gader og smøger. Det var inspirerende at finde de kendte kunstneres steder i og omkring Vence, at opleve hvor de havde levet - indånde den atmosfære de havde omkring sig. Alt dette var så betagende at der måtte komme en lille bog ud af det - og her er den så, nyd den!

Kresten Andresen

Til Vence

En tur, i februar, til Vence i Sydfrankrig, blev en drøm efter at have set en annonce i et blad. Drømmen voksede og blev til virkelighed. Vi ville bo der i tre uger, om der var varmt eller koldt, vi ville arbejde med det vi hver især havde lyst til, flytte vores liv til et andet sted en tid. Vi fandt et sted der passede os. Alle forberedelser blev tilendebragt, vi satte os tilrette i bilen og begav os af sted med målet prentet på nethinden.

Med kroppen rystende af virkningen af de tyske motorveje og hovedet fyldt af brummende lastbiler og med sangen fra deres slidte dæk i ørene nærmede målet sig. Vi kom til Frankrig, nu fik vi en oplevelse som at køre på dyner. Motorvejen smøg sig gennem smukke landskaber og asfalten var utrolig jævn. Det var rigtig godt. Og så steg temperaturen for hver kilometer vi kom sydpå, næsten.

Vi når frem til Vence efter godt 2000km og finder det sted vi skal kalde vores hjem de næste tre uger. Vi bliver modtaget med åbne arme, kys på kinden og en strøm af ord om at tænde og slukke lys og låse dør og port op og i og ikke lukke nogen ind vi ikke kender og at affald skal lægges der og der og at tomme flasker skal i en container. Vi flytter ind i vore tre værelser med køkken og bad og fin udsigt. Det er overvældende, det er smukt, det er dejligt.

Vi begynder at gøre klar til at erobre vores tilværelse i Vence og at gøre byen til vores by. Men naturen, eller hvad det nu er for noget, kræver sit, vi må finde et supermarked. Nær Nice er der et, et stort et, et kæmpestort et, med endeløse rækker af kasser med tilhørende kassedamer og piger og et væld af reoler med varer. Her er alt muligt at vælge imellem, og rigtig meget i god kvalitet. Flere slags oste så danske Føtex må blegne, tomater fra Frankrig, Spanien og Marokko. Efter et par timer er vi helt overvældede og trætte, vi vender næsen mod Vence, men nu er det blevet mørkt og et virvar af veje leder os mod lufthavnen i Nice – ubønhørligt som trukket af en kæmpe magnet – vi slap ud af lufthavnsgrebet og kom velbeholdent tilbage til vore tre værelser med køkken og bad.

Vence ligner sig selv fra tidligere besøg, men er nu mere nærværende, fordi vi skal være her i længere tid. Finde os tilrette som beboere i nye omgivelser med tætte smalle gader, med tilskoddede husfacader i flere etager, med små torve, med duer og hunde og deres efterladenskaber, men også med historiske fodspor af kendte og ukendte mennesker, som har levet og færdes her. Vi tænker mest på kunstnere, fordi vi skal skabe kunst i vore tre værelser. Kunstnere som Matisse og Chagall, Dufy og Dubuffet og mange andre. Renoir boede i det nærliggende Cagne sur Mer, Picasso en tid i Antibes, Léger i Biot. Lige udenfor den østlige byport har den danske litograf Bjarne Hansen i 25 år haft sit værksted LithoArt, her har mange kunstnere fået trykt deres værker. Vi er i godt selskab og håber der vil drysse lidt af de kendtes stjernestøv blidt ned over os.

I den gamle del af Vence er gaderne rigtig smalle, nogle er så smalle at man kan nå fra hus til hus blot ved at strække armene ud. Selv om den gamle bydel ikke er særlig stor, vel små 200m på hver led, er det alligevel ret forvirrende at finde rundt. Gader og gyder kroger sig som de bedst kan, smyger sig rundt om husene i de mærkeligste former. Husene er ret høje, tre til fire etager, men smalle, rigtig smalle. Indgangsdørene er lige ved siden af hinanden, så tæt sammen det er ubegribeligt, at der er rum og værelser derinde og endda trappe til næste etage. Hver ejer har med fantasi sat sit personlige præg på husene. Døre og vinduer er forskellige overalt, nogle steder er der en masse blomster, andre steder er der intet formildende. Skodder og porte er ældgamle og skæve, hænger lidt, trænger til maling. Nogle bygninger er rigtig gamle med aner tilbage til romerne og med præg af skiftende tider. Lidt snavset er der hist og pist og rodet, men charmen stråler ud af hver plet.

Man kan læse sig til, at der bor ca. 17.000 mennesker i Vence, men det føles som der er langt flere, også her i februar. Gaderne er godt befærdede, folk går her og der, nogle standser op snakker lidt, andre har travlt med at komme videre. Nogle er på indkøb, andre bare på tur. Nogle betragter interesseret huse og gader, andre har næsen nedad. Cykler, biler og motorcykle kører frem og tilbage. Varebiler læsser af og på. Næsten alle tungemål høres, der er fransk, arabisk, italiensk, dansk, hollandsk, engelsk, svensk og norsk. Nok at lytte på og måske forstå.

Byens placering

De mennesker der fandt på at der skulle ligge en by her var ikke så tossede. Vence ligger virkelig smukt, i godt 300m højde, med ryggen mod alpernes store rødder. Lige bag Vence skyder bjerget Baou des Blancs sig op i 673m højde sammen med Baou des Noirs der er 680 m. Længere mod øst er Baou de St. Jeannet på 800 m, her kroger befolkningen 14. juli sig op ad den stejle bjergside med fakkeltog, for på den måde at fejre Frankrigs nationaldag og, måske symbolsk, fejre indtagelsen af Bastillien under revolutionen 1789 i Paris. Længere mod nordøst er Baou de la Gaude der er 798 m høj. Fire karakteristiske bjergfremspring, der sammen med det øvrige bjergmassiv danner læ for nordfra kommende kolde vinde. Mod syd og øst er der fra Vence fri udsigt over olivenlunde og skov helt til Middelhavet, - hvis man kan se for huse, men pludselig kan en gade eller et stop mellem husene åbne op for et betagende syn.

Selve den gamle bydel ligger på en lille bjergryg, som var relativ nem at befæste med mur, port og tårne, sådan som det var skik rundt i hele Sydeuropa. Med tiltagende menneskemængder er bebyggelsen spredt ud over hele området, så det i dag ser ud som der ikke er en eneste byggegrund tilbage mellem Nice, Cannes og Vence, ikke engang op i alpernes rødder. Mod syd har floden Malvan skabt en dyb og skovrig dal, der danner grænse mellem Vence og St. Paul de Vence. Lubiane floden, der udspringer nær Col de Vence, har gennem århundreder dannet en dyb kløft med meget stejle sider nord for byen. En gammel jernbanebro har spændt sin bue over kløften, ude på broen kan man se ned i det svimlende dyb og mærke det kildre i tæerne, hurtigt må man trække sig tilbage for ikke at få overballance. Helt nede i bunden af kløften er der en bro over Lubiane, her ligger en gammel vandmølle hvor vandet stille klukker forbi. Man forstår hvor voldsomme kræfter der engang har været i floden, -der er rigtig langt ned til broen og vandmøllen. Mod vest har Vence lille bjergryg fat i bjergmassiverne uden afbrydelse af dramatiske kløfter.

Vejret

Februar er ret omskifteligt. Den lokale befolkning ynder at sige at solen altid skinner, men det er i al fald ikke i februar. Temperaturen stiger og falder, en morgen er der 10° en anden er der -5°. Det normale i februar er dog en temperatur på 13° om dagen og 6° om natten. Ifølge statistikken er der ca. 6 nedbørsdage om året, men der kan være store udsving. Det kan sne i februar, så alt bliver hvidt og trafikken næsten går i stå, dagen efter er det hvide væk. En morgen er der stille regn, med udsigt til paraplyvejr. En anden morgen ses den smukkeste himmel, der lover at solen skinner hele dagen til den blodrød går ned bag bjergkammen ved la Colle sur Loup. Når det regner, er det bedst at være indendørs, men ældre franske huse er ikke beregnet til indre varme og hygge. En forkølet elradiator og ingen isolering giver kolde vægge og gulve, der for længst har mistet sommerhede fra sidste år. Februar ved Côte d’Azur er til frakke. Netop den benyttes flittigt af cafegæster der trodser vejret og nyder en kop café noir eller en noisette udendørs. De sætter sig i et solstrejf eller i skygge, det er lige meget, bare der er nogen at snakke med og nogen, der lægger mærke til en.