TEKNOLOGIENS
TESTPILOTER

CAMILLA MEHLSEN

TEKNOLOGIENS
TESTPILOTER

10 TING
DER RUSTER BØRN OG UNGE
TIL EN DIGITAL FREMTID

Forord af VINCENT F. HENDRICKS

TEKNOLOGIENS TESTPILOTER

10 ting der ruster børn og unge til en digital fremtid

Af Camilla Mehlsen

1. udgave 2016

© Forfatteren og Forlaget Mindspace, København 2016

Forlagsredaktion: Marianne Kølle
Omslag og principlayout: Hiske Jessen
Grafisk sats: Lone Bjarkow/Louises design
Sat med Bembo, Proxima Nova A & League Gothic
Forsidefoto: Yuganov Konstantin/Shutterstock.com
ISBN (e-bog): 978-87-92542-97-7

Bogen er udkommet som trykt bog med
ISBN: 978-87-92542-96-0

Alle rettigheder forbeholdes. Mekanisk, fotografisk eller anden gengivelse af eller kopiering fra denne bog er kun tilladt i overensstemmelse med overenskomst mellem Under-visningsministeriet og Copy-Dan. Enhver anden udnyttelse er uden forlagets skriftlige samtykke forbudt ifølge dansk lov om ophavsret. Undtaget herfra er korte uddrag til brug ved anmeldelser.

Se flere bøger fra Forlaget Mindspace og tilmeld dig forlagets nyhedsbrev på www.forlagetmindspace.dk

Til mine egne testpiloter
Isak og Selma

„We often use technology to save time, but increasingly, it either takes the saved time along with it, or makes the saved time less present, intimate and rich. I worry that the closer the world gets to our fingertips, the further it gets from our hearts. It’s not an either/or — being „anti-technology“ is perhaps the only thing more foolish than being unquestioningly ’pro-technology’ — but a question of balance that our lives hang upon.“¹

– JONATHAN SAFRAN FOER

INDHOLD

FORORD af Vincent F. Hendricks

INDLEDNING

DEL 1
SMARTGENERATIONEN – KENDETEGN OG KOMPETENCER

FØR OG EFTER GOOGLE

TRE TEKNOLOGIMYTER, DER SPÆNDER BEN FOR SMARTGENERATIONEN

FREMTIDENS KOMPETENCER

DEL 2
10 TING, DER GØR SMARTGENERATIONEN SMARTERE

# UNITASKING

# SOCIAL KONTAKT

# EMPATI

# DIGITAL DANNELSE

# MOD TIL AT FEJLE

# KRITISK TÆNKNING

# RETTEN TIL PRIVATLIV

# SANSNING

# LYST TIL LÆRING

# MAKE!

EFTERSKRIFT

NOTER

FORORD

Af Vincent F. Hendricks

Det kan unægteligt forekomme noget mærkværdigt, at dannelse igen skal være et fokuspunkt for generationerne; den, som er, og den, der står til at skulle overtage alt fra nøglerne til Statsministeriet over universiteterne til kulturinstitutionerne og den danske presses hovedport. I 2016 burde dannelse være et blandt det moderne menneskes aksiomer til et aktivt og ansvarligt medborgerskab og samtidig en ufravigelig grundsætning i de øvrige civilsamfundsaktørers forkyndelsesideal. Trods alt, efter den mørke middelalder kom en oplysningstid, der som motto havde sapere aude – vov at vide – og heri lå blandt andet, at viden, uddannelse og dannelse var nært forbundne og sammen skulle bidrage til en mere robust samfundsorden med borgerlige dyder i højsædet. Dyder, der gør mennesker i et demokratisk samfund til lige borgere. Et ædelt ideal, der i den vestlige verden sidenhen er forsøgt efterlevet også igennem de store landvindinger, som den industrielle revolutions mekaniske produktion og masseproduktion bragte med sig frem til introduktionen af it og den automatiserede produktion. Der har været fartbump og bølgeskvulp på vejen og verdenskrige, der truede med at underminere det store intellektuelle og sociale projekt, som oplysningstiden blændede op for.

På trods heraf, og på grund af indædt videnskabelig vilje og kulturel stålsathed, nåede vi frem til år 2000 med idealet rimeligt i behold, men til stadighed udfordret. Udfordret fra en side som oplysningstidens fremmeste tænkere, herunder Jean-Jacques Rousseau, David Hume, Adam Smith og Immanuel Kant, nok ikke havde set komme – overfloden af information og de vanskeligheder, det bringer med sig. Information og i særdeleshed viden er væsentlige for os mennesker – det er på baggrund af information, og forhåbentlig den sande af slagsen, vi overvejer, beslutter og handler i alle forhold, der vedrører videnskab og hverdag. Og således er information et meget efterstræbelsesværdigt gode, men kan samtidig blive en betragtelig byrde for alle, og os imellem, hvis den ikke håndteres, formateres og processeres på en sådan måde, at den leder til kvalificeret beslutningsdygtighed. Mitchell Kapor, stifteren af Lotus Development Group, har engang sagt: „At få information ud af internettet er som at tage en tår vand fra en brandhane“. Når hanen først er åben, vælter informationen usorteret ud fra sandheder og sagforhold, glædesudbrud, søde missekatte, tweet-tråde om X Faktor og kommentarsporet fra DR2’s Debatten, interessefællesskaber, politisk standpunktstilkendegivelse frem til hadefulde kommentarer, digital mobning, konspirationsteorier og deciderede usandheder. Meget af det stort set ukurateret og ofte kun med den enkelte bruger som den endelige ledvogter for sand-falsk, rigtig-forkert, løgn eller latin. Og hvis den endelig er kurateret, skal man nøje holde sig for øje, om der er spekulanter derude, som kunne finde på at præsentere informationen på en helt bestemt måde, med en helt bestemt dagsorden i sigte og hertilhørende påvirkningsintention eller forsøg på bobledannelse – fra politiske bobler til mobbebobler. Havde Kant og de andre oplysningstænkere forudset, at jo mere information der stilles til rådighed for befolkningen, jo mere besværligt bliver det at navigere, og jo mere kollektivt rationelle, men også irrationelle kan vi som art gå hen at blive, så ville de måske have længtes tilbage til den mørke middelalder, som de med oplysning, viden, uddannelse og dannelse netop havde sat sig for at forlade. Imidlertid havde de nok ikke haft øje for, at „informationsbørnesygdommene“ i den digitale tidsalder ville være så omsiggribende, som de faktisk har vist sig at være – noget, vi andre også kan have svært ved at erkende nu til dags. I 2016 proklamerede World Economic Forum misinformation på nettet som en af de globale udfordringer, som verden står over for: „The global risk of massive digital misinformation sits at the centre of a constellation of technological and geopolitical risks ranging from terrorism to cyber attacks and the failure of global governance.“

Disse nye vilkår i informationstidsalderen har vi alle en begrænset erfaringshorisont med. Det er ikke 15 år siden, at verdens største land blev til – Facebook – med sine cirka 1,7 milliarder indbyggere, der alle har en megafon til offentligheden og adgang til information i et omfang og med en hast aldrig før set i menneskehedens historie. Således er vi alle „teknologiens testpiloter“, alle del af det store info-sociale eksperiment, som smartteknologien, sociale medier og internettet generelt byder på. Men med indtoget af et nyt årtusind indvarsles også „den første generation, der vokser op med smartteknologi i sandkassen, skolen og soveværelset“, som det hedder i Camilla Mehlsens egen indledning til denne bog. Denne generation har som alle andre generationer også brug for viden, uddannelse og dannelse, men på nye platforme, med nye redskaber, i nye miljøer og med nye hastigheder og rækkevidder, som „den fjerde industrielle revolution“ og de cyber-fysiske systemer muliggør.

Er det igen blot den ældre generation, der skal forestå dannelsen af den næste generation – nu bare atter forskudt lidt yderligere i tid? Er det ronkedorerne fra det akademiske raritetskabinet af velmenende sølvhjelme, som, mellem den paternalistiske pegefinger og påtagede forståelse for den næste generations vilkår, ønsker, drømme og forventninger, skal belære og besvære den næste generation med fortidens idealer? Ja, det er det også. For man kan næppe forvente, at den næste generation ved, hvilket videnskabeligt, kulturelt, socialt, økonomisk, politisk, ideologisk, eksistentielt og religiøst fortidsgods de også er gjort af og ved. Samtidig skal den næste generation tage et aktivt ejerskab på denne samfundsskat, men med deres tag og tiltag – de har ligeså meget at lære den ældre generation. Det er i synergieffekten mellem disse to generationers ambitioner, at teknologiens testpiloter blive flyvefærdige og klar til at tage over.

Et eksempel fra tasken: To unge mænd bevæbnet med deres mobiltelefoner sætter sig for at fortælle på viral vis, hvad næstekærlighed og normemergens (hvordan normer opstår) er for noget. Næstekærlighed lyder som noget, man på en gråvejrsdag kunne bekymre sig om i kristendomsundervisningen, mens normemergens er til en regnvejrsdag i samfundsfag. De to mænd tager ned på en In & Out Burger-drive- through-restaurant og begynder at betale for folks mad. Og før de får set sig om, skaber de en kæde, hvor alle betaler for andres mad ned igennem kæden: Normer opstår i al væsentlighed ikke ved, at nogen finder på at gøre noget, men at nogen gør noget andet, andre følger med (second movers), og at denne nye adfærdsform er fællesviden blandt de involverede parter. Sammen med at udøve en næstekærlig handling ved at betale for andre gæsters mad er de unge herrer i stand til at viderebringe budskabet om næstekærlighed og normemergens optaget på mobilkameraer, herefter kyndigt klippet sammen og sidenhen sat i cirkulation på YouTube, hvor videoen i dag har haft godt tre millioner visninger. Det er digital dannelse i krydsfeltet mellem generationerne, mellem de klassiske dyder og nye formidlingsformer, der tilskriver et aktivt ejerskab for alle parter.

En shitstorm, hvad enten den er politisk eller personlig, er én del underbygget eller uunderbygget holding, én del retorik, én del netværksanalyse og én del socialpsykologi på speed. Det kan man undervise i i danskfaget, i matematik, i samfundsfag eller i kombinationer heraf. Hvorfor skulle man ikke kunne komme op i „Shitstormens anatomi“ i 3. g’s afgangsprøve – det er såvel uddannelse som dannelse, hvor to generationer spiller og stiller op.

Man skal vide noget om „Shitstormens anatomi“, for det er ét blandt mange vilkår, som den moderne samfundsborger i den fjerde industrielle revolution står over for uafhængigt af alder, men betinget af tidsalder. Uddannelse og dannelse omhandler i vid udstrækning, hvad der skal til for at blive en ansvarlig og ejerskabstagende samfundsborger, som kan være med til at skabe den lim eller det kit af tillid mellem borgere, mellem borgere og stat og vice versa, som ethvert samfund er så inderligt afhængigt af. Den tillid er ikke i uvæsentlig grad givet ved de „10 ting, der gør smartgenerationen smartere“. Det er krumtapperne i Teknologiens testpiloter, som du viseligt netop i dette øjeblik har sat dig for at læse.

Vincent F. Hendricks

Professor, dr.phil., ph.d.

Leder af Center for Information og Boblestudier (CIBS)
Københavns Universitet

København, 26. september 2016

INDLEDNING

Testpiloterne – flyvefærdige eller på kamikazemission?

„I would trade all of my technology for an afternoon with Socrates.“²

– STEVE JOBS

Jeg glæder mig til den dag, maskinen er klogere end mennesket,“ lyder det fra min otteårige søn på bagsædet af bilen. Jeg har lige brokket mig over bilens GPS-system, der endnu en gang har fået os på afveje. „Det ved jeg ikke, om jeg gør,“ svarer jeg og tænker, at vi på en måde allerede er der. Kunstig intelligens haler ind på os. Selvkørende busser, biler og taxaer er godt på vej, og vi ser allerede nu en lang række brancher forandre sig. Både fordi robotterne gør arbejdet mere „intelligent“ end mennesker, og fordi det digitale liv ændrer vores vaner og adfærd. Farvel til postbude, buschauffører, sekretærer, revisorer, advokater, oversættere, ejendomsmæglere og mange andre professioner, som vi kender dem i dag. Og goddag til hvad?

Teknologi er den største drivkraft for samfundet. De nye medier har på kort tid forandret vores måder at kommunikere, lære og leve på. For ti år siden var der hverken smart-phones eller tablets. I dag lever de fleste af os med sociale medier og en touchscreen inden for konstant rækkevidde. Nu hedder det ikke længere „robotterne kommer“ som i en fjern fremtid, for de er her allerede.

Mange af de børn, der begynder i skole nu, kommer som voksne til at få jobtyper, der ikke eksisterer i dag. Da verdens tunge topledere og -politikere mødtes til det årlige World Economic Forum i Davos i 2016, var det vigtigste punkt på dagsordenen den såkaldte Fjerde Industrielle Revolution. Det er den forandring, samfundet står over for, når milliarder af mennesker er forbundet via mobile enheder med en hidtil uset regnekraft, lagerkapacitet og adgang til viden, og når arbejdsmarkedet trækker på avancerede robotter, kunstig intelligens, 3D-printere mv.³

Den næste industrielle revolution⁴

Revolution
År
Automatisering og organisering

1
1784
Mekanisk produktion, dampmaskine

2
1870
Masseproduktion, elektricitet, arbejdsdeling

3
1969
Elektronik, it, automatiseret produktion

4
I dag
Kunstig intelligens, big data, cyberfysiske systemer (CPS)

„Hvorfor glæder du dig ikke, til maskinerne er klogere?“ spørger min søn. Mit umiddelbare svar i børnehøjde er: „Hvad nu, hvis maskinerne er klogere end menneskerne, og maskinerne er onde? Hvem forhindrer så, at maskinerne skader os?“ Bagefter slår det mig, at det egentlig ikke er udsigten til onde maskiner, der bekymrer mig mest.