Slusen

by

John Elmelund Sørensen

Table of Contents

Slusen

Et slag i ryggen og to slemme forskrækkelser

Hulen ved åen

Et bad og et ridt

Laden

Et par skrammer og en fuldtræffer

Noget for noget

Lorten

About the Author

Back Cover

Author Name: John Elmelund Sørensen

Publication Date: 28. februar 2012

Language: Dansk

This ebook was produced using http://pressbooks.com.

Slusen

Slusen

- Robert, næsten hviskede han.

Han havde ikke været der før, så han var lidt usikker.

- Robert, vovede han lidt højere.

Der var stille overalt.

De havde aftalt i skolen, at de måske kunne lege i eftermiddag.

Måske sov de derinde?

Han forsøgte med noget, der lignede en rigtig kalden.

- Robert!

En hund gøede voldsomt inde fra huset. Den lød stor og hidsig.

Han havde efterhånden mest lyst til at svinge sig op på cyklen og skynde sig hjem.

En dør blev åbnet ud til møllen efterfulgt af en voldsom kradsen af kløer mod plankegulv. En schæfer sprang op og fik det meste af forkroppen op over den underste del af møllens yderdør. Den gøede voldsomt med blottede tænder.

Hjertet sad helt oppe i halsen på ham.

Af forskrækkelse trådte han et skridt bagud og væltede hen over sin cykel.

Nu var han totalt blottet for et angreb fra schæferen.

Han kunne høre at hunden gøede vildt.

Han skreg af angst.

- Så, Rollo. Hold op! Lød det inde fra møllen.

Hunden tiede.

En gammel kone stak sin overkrop ud over døren.

- Var det dig, der råbte? sagde hun.

Han forsøgte at vikle sig ud af cyklen. Det gjorde ondt i albuen.

- Har du slået dig?

- Nej, hikstede han, mens han kom op at stå.

Hunden stak igen hoved og forpoter knurrende op over døren.

- Rollo. Ned med dig!

- Den kan ikke lide fremmede, sagde hun. Hvad vil du?

- Kan Robert lege? sagde han og bukkede sig efter sin cykel.

Styret sad skævt.

- Robert? Han er ved at spise, så du må vente lidt. Husk, du må aldrig gå ind til Rollo alene.

- Kom her, sagde hun til hunden og forsvandt fra halvdøren og en anden dør smækkede derinde.

Han forsøgte at rette det skæve styr ved at holde forhjulet mellem benene. Det havde han set sin far gøre. Det lykkedes nogenlunde. Han stillede den op ad møllens gavlvæg, som vendte ud mod vejen.

Det gjorde stadig ondt i albuen.

Da han så efter, havde han fået en stor hudafskrabning. Det blødte.

Da han ville tørre den af, opdagede han, at der var en del grus i såret.

Øjnene begyndte igen at løbe i vand.

På den anden side af vejen var slotssøen og tilløbet til møllen.

Der var en fladtrådt tue helt inde ved kanten.

Han vovede sig derover og trådte ud på tuen.

Han satte sig på hug, men selv om han bukkede sig helt sammen, kunne han ikke nå ned til vandet med albuen.

Han brugte den anden hånd som øse.

Det gjorde dejligt at lade det kolde vand løbe ned over såret, men når han gned for at vaske snavset ud, gjorde det ondt.

Det sved igen i øjnene, og han måtte glippe et par gange for overhovedet at kunne se, om såret var ved at blive rent.

En motor startede.

Lyden kom oppe fra slottet.

Han var ikke sikker på, at han måtte være her.

Far sagde, at inspektøren var gal i hovedet.

Kom der en kat eller en hund ind på godsets jord, blev den skudt uden varsel.

Det havde der stået i avisen!

Han kravlede hurtigt væk fra bredden. Heldigvis var der en hæk mellem slotsalléen og søen. Den trykkede han sig ned bag.

En Jeep kom farende og kørte forbi lige, hvor han lå.

Hans hjerte slog voldsomt og det føltes som om, det på et tidspunkt sprang nogle slag over.

Jeep-én svingede heldigvis væk fra søen, for ellers var han nok blevet opdaget.

Stadig med skrækken siddende i livet listede han tilbage til møllen.

Han så sig til alle sider for at sikre sig, at ingen så, hvor han kom fra. Der var ingen i syne, så han gik over og satte sig med benene ud over kanten ned til de to store møllehjul.

En stor bøg skyggede over ham, så de føltes køligt og klamt.

Nede ved hjulene så det lidt uhyggeligt ud. Alt var slimet og grønt og der kom en ram kold lugt op dernede fra.

Bag møllehjulene forsvandt vandet gennem en mørk tunnel ind under en udbygning på møllen.

- Vil du med Jens.

Han fór sammen. Pludselig stod Robert bag ham med et æble i hånden.

- Ja….ja. Hvor hen? Han havde næsten opgivet at komme til at lege.

- Lad os gå ned og se, om der er nogle rotter. Vent her, så henter jeg geværet.

- Geværet? sagde Jens, men da var Robert allerede væk.

Lidt efter dukkede Robert op henne ved møllegavlen med et stort gevær over skulderen:

- Kom, vi skal denne vej.

Geværet var meget større end Flemmings Diana 22!

Han kunne se, at Roberts havde kikkertsigte.

Robert gik rundt om møllen, hvor der førte en markvej ned.

Her var nogle røde skure med porte, hvor der gik lange sliske gennem.

Bag skurene kunne de glide ned til åen.

Robert satte sig og begyndte at tage sko og strømper af. Derefter listede han sig ud i åen med bare tæer. Han vadede i retning af det sted, hvor åen forsvandt i den mørke tunnel

- Vent lidt, sagde Jens, – Hvor skal vi hen?

Han skyndte sig at smide sko og strømper og satte dem op på en sten.

Robert var allerede forsvundet ind i mørket.

Pludselig lød der et smæld, og vandet sprøjtede op ved siden af Jens´ ben og gjorde hans bukser våde.

Jens soppede videre og kunne høre, at Robert tog ladegreb igen.

- Var det dig der skød, sagde han betuttet.

- Der var en aborre, sagde Robert.

- Den så jeg da ikke.

- Nå, men det var der.

Han nåede frem til Robert, der sad på en stor sten inde i mørket.

- Sæt dig ned og vær stille, sagde Robert.

I mørket kunne Jens ane nogle bræddestumper, der havde sat sig fast mellem nogle sten i åen.

Uden noget forvarsel, og i én sammenhængende bevægelse, kastede Robert geværet op, sigtede og skød.

Jens havde intet set, men noget sprang op i luften derovre blot tre meter væk.

- Hold det, sagde Robert og rakte Jens geværet og bevægede sig gennem det mørke vand.

Jens stirrede.

Robert bukkede sig ned og samlede noget op. Så slog han det hårdt ned mod en sten og holdt det op for øjnene.

-Ha, sagde han. – Nu har jeg til en hel fem-ér.

Robert kom tilbage og viste sit bytte. - En rotte, som blodet løb ud af munden på.

Han holdt den i halen og hovedet dinglede slapt.

- Hold den lige, sagde han og rakte den frem mod Jens.

- Er den død? sagde Jens.

- Gu er den død, sagde Robert.

- Nej, jeg tror den bevæger sig.

- Ah! Så flyt dig lidt.

Robert lagde rotten på stenen, rodede lidt i sin lomme og fandt en foldekniv frem. Så gik han over og tog et af de små brædder. Da han kom tilbage lagde han rotten på brættet og havde i et snuptag skåret halen af rotten.

Han smed rotten i vandet og stak kniv og hale i lommen - selv om der var blod på.

- Hvorfor gør du det? spurgte Jens.

- Ellers får jeg ingen penge. Halen er beviset. 50 øre pr. styk, sagde Robert.

- Beviset? spurgte Jens.

- Ja, bedstefar giver 50 øre pr. hale, sagde Robert.

- Hver gang jeg har 10, så er der afregning.

- Så du har altså skudt 10?

- Hvis jeg har tid, kan jeg somme tider nå 15 på en uge, sagde Robert.

- Må jeg prøve geværet? spurgte Jens.

- Ok, men jeg må hellere lade det for dig.

Robert trak magasinet ud og tjekkede, hvor mange hagl, der var tilbage. Derefter tog han fat i ladegrebet, satte kolben fast mellem lårene og trak til.

Der skulle mange kræfter til, kunne Jens se.

- Her, sagde han og rakte geværet frem.

Det var tungt.

- Du skal afsikre det her. Robert viste en lille knap, der sad mellem løb og skæfte.

- Vent lidt, sagde han. Han tog brættet, gik lidt væk og satte det op af en sten.

- Ram det, sagde han. – Så skal du se geværets kraft.

Jens tog sigte. Det var fint at kigge gennem kikkerten. Han kunne se helt klart. Midt i var et kryds.

Da Jens mente, at krydset var ud for brættet, trykkede han af.

Der skete ikke en skid.

- Er kikkertsigtet indstillet ordentligt? spurgte Jens.

Robert tog geværet, ladede, tog sigte og skød stående.

Brættet væltede om.

Robert hentede brættet. Og viste et lille hul på forsiden og et stort hul på bagsiden.

- Sigtet fejler ikke noget, sagde han. –Prøv igen. Men sæt dig ned. Hvil albuerne på knæene. Så kan du holde geværet roligt under aftrækket.

Han ladede, rakte Jens geværet og gik over og satte brættet op igen. Han gik tre skridt til siden og sagde:

- Sæt dig nu, som jeg sagde. Find brættet i sigtet. Ånd roligt ud og skyd.

Jens koncentrerede sig meget om rådene.

Da endelig skuddet lød, var det som en forløsning. –Brættet væltede og gik over i to stykker.

- Kom, sagde Robert. – Så skal jeg vise dig noget.

Han tog geværet fra Jens og hængte det over skulderen. Så bevægede han sig længere ind i tunnellen.

Jens havde en prikkende fornemmelse i fødderne fra det kolde vand. Det havde den fordel, at så kunne han ikke så godt mærke stenene, han vadede på.

Nu var de næsten henne ved de store møllehjul.

De så kolossale ud så tæt på.

Her var der lyst, og Robert stod ved mundingen af et stort rør, der knapt nåede dem til hoften.

- Kom, sagde han. – Vi kravler herind.

Jens bukkede sig ned og kikkede ind i røret. Der var bælgravende mørkt.

- Hvad er det? spurgte Jens.

- Det er udløbet fra slusen, sagde Robert. – Her kan vandet fra søen løbe uden om møllehjulet, når man ikke vil bruge det.

- Må jeg ikke lige se slusen først, sagde Jens.

- Hvorfor det?

- Bare fordi.

- Ok, sagde Robert og de måtte vade samme vej tilbage, som de var kommet. De høje glatte mure, der omgav møllehjulene, var højere end begge drenge tilsammen.

Da de var kommet op fra åen, gemte Robert geværet bag en hyldebusk.

- Hvorfor gør du det? spurgte Jens.

Robert så ned i jorden.

- Min bedste siger, at det er bedst, hvis inspektøren ikke ser det.

Oppe ved søen gik Robert forrest hen til nogle høje kastanjetræer, der hang ud over søen.

Halvt ude i vandet var der en firkantet kasse, der på de tre sider var murværk og på siden ud mod søen bestod af nogle brædder og et hejseværk. Øverst over det hele var der ligesom et låg af kraftigt jerngitter.

Robert mavede sig op på låget og sagde,

- Se.

Jens mavede sig op ved siden af og fik et chok.

Meget, meget langt nede ramte en plaskende stråle bunden af skakten. Det var som om, det dybe hul sugede.

Hurtigt trak han sig tilbage, så han kun havde hovedet ud over. Selv om jerngitteret virkede stærkt, følte Jens sig slet ikke sikker.

- Kan du se dernede? spurgte Robert. – Det er der, vi kan komme ind, hvis vi kravler gennem røret.

Jens havde en fornemmelse af, at han skulle kaste op.

- Nå, sagde Robert. – Vi løber om bag ved igen og kryber gennem røret.

Han satte i trav.

- Øh, hvad tror du egentlig at klokken er? råbte Jens efter ham.

- Det ved jeg ikke, sagde Robert. – Jeg spørger lige bedste.

Han pilede ind, mens Jens stod og pillede ved sin cykel.

Hvad skulle han gøre? Det rør turde han slet ikke mave sig ind i.

Hvad nu hvis Robert ikke ville lege med sådan en tøsedreng?

Robert kom stormende tilbage og sagde, at klokken kun var lidt over fire.

- Ej, hvor er det ærgerligt, sagde Jens. – Så har jeg travlt! Min far kommer hjem klokken halv fem og så skal vi spise. Jeg må hellere skynde mig.

Jens svingede sig op i sadlen og hjulede af sted.

Robert løb efter et stykke og råbte:

- Så kan vi gøre det en anden dag.

Slusen

- Robert, næsten hviskede han.

Han havde ikke været der før, så han var lidt usikker.

- Robert, vovede han lidt højere.

Der var stille overalt.

De havde aftalt i skolen, at de måske kunne lege i eftermiddag.

Måske sov de derinde?

Han forsøgte med noget, der lignede en rigtig kalden.

- Robert!

En hund gøede voldsomt inde fra huset. Den lød stor og hidsig.

Han havde efterhånden mest lyst til at svinge sig op på cyklen og skynde sig hjem.

En dør blev åbnet ud til møllen efterfulgt af en voldsom kradsen af kløer mod plankegulv. En schæfer sprang op og fik det meste af forkroppen op over den underste del af møllens yderdør. Den gøede voldsomt med blottede tænder.

Hjertet sad helt oppe i halsen på ham.

Af forskrækkelse trådte han et skridt bagud og væltede hen over sin cykel.

Nu var han totalt blottet for et angreb fra schæferen.

Han kunne høre at hunden gøede vildt.

Han skreg af angst.

- Så, Rollo. Hold op! Lød det inde fra møllen.

Hunden tiede.

En gammel kone stak sin overkrop ud over døren.

- Var det dig, der råbte? sagde hun.

Han forsøgte at vikle sig ud af cyklen. Det gjorde ondt i albuen.

- Har du slået dig?

- Nej, hikstede han, mens han kom op at stå.

Hunden stak igen hoved og forpoter knurrende op over døren.

- Rollo. Ned med dig!

- Den kan ikke lide fremmede, sagde hun. Hvad vil du?

- Kan Robert lege? sagde han og bukkede sig efter sin cykel.

Styret sad skævt.

- Robert? Han er ved at spise, så du må vente lidt. Husk, du må aldrig gå ind til Rollo alene.

- Kom her, sagde hun til hunden og forsvandt fra halvdøren og en anden dør smækkede derinde.

Han forsøgte at rette det skæve styr ved at holde forhjulet mellem benene. Det havde han set sin far gøre. Det lykkedes nogenlunde. Han stillede den op ad møllens gavlvæg, som vendte ud mod vejen.

Det gjorde stadig ondt i albuen.

Da han så efter, havde han fået en stor hudafskrabning. Det blødte.

Da han ville tørre den af, opdagede han, at der var en del grus i såret.

Øjnene begyndte igen at løbe i vand.

På den anden side af vejen var slotssøen og tilløbet til møllen.

Der var en fladtrådt tue helt inde ved kanten.

Han vovede sig derover og trådte ud på tuen.

Han satte sig på hug, men selv om han bukkede sig helt sammen, kunne han ikke nå ned til vandet med albuen.

Han brugte den anden hånd som øse.

Det gjorde dejligt at lade det kolde vand løbe ned over såret, men når han gned for at vaske snavset ud, gjorde det ondt.