Lotus Turèll

Medina - Tæt på

Turbulenz Dokufon

Tæt På

Af Medina i samarbejde med Lotus Turèll

© Forlaget Turbulenz ApS

1. udgave, 1. oplag 2010

Redaktør: Peter Banke

Omslag: Simon Lilholt, Imperiet

Foto credits: Se bagest i bogen

ePub production: Rosendahls - BookPartnerMedia

ISBN 978-87-92861-07-8

Gengivelse eller reproduktion er ikke tilladt med mindre, der foreligger en specifik skriftlig tilladelse fra Forlaget Turbulenz.

Enhver anden udnyttelse uden forlagets skriftlige samtykke er forbudt ifølge gældende dansk lov om ophavsret.

Undtaget herfra er korte uddrag til brug i anmeldelser.

INTRO

DEL I

I LYNTRÆNING TIL ET NYT LIV

29. JANUAR – 19. MARTS

DEL II

SUCCES OG ENSOMHED FØLGES AD

20. MARTS – 14. MAJ

DEL III

SAMMENBRUD OG GENNEMBRUD

16. MAJ - 22. JUNI

INTRO

Da jeg takkede ja til at medvirke i den bog, du sidder med i hænderne lige nu, troede jeg, at jeg vidste, hvad jeg gik ind til. Men jeg kan se på bagskud, at det anede jeg ikke.

Jeg fik udleveret en lille diktafon, som jeg skulle indtale mine oplevelser til gennem næsten seks måneder, lidt som hvis jeg skulle skrive dagbog. Måske vidste jeg ikke, hvad jeg gik ind til, netop fordi jeg aldrig har ført dagbog og ikke forstod, hvad det kræver af tid og eftertanke.

”Det ka’da ikke være så svært,” tænkte jeg bare. Men det var faktisk hårdt - oftere end det var let og sjovt. Jeg har haft så travlt, at det har virket nærmest provokerende at skulle sætte mig ned næsten hver dag og reflektere over alt det, der sker, og tage stilling til, hvordan jeg har haft det i processen.

Det er ikke altid lige nemt for mig at snakke om eller repetere det, der sker inde i mit hoved, så jeg har virkelig været på arbejde.

Men der var også dage, hvor jeg glædede mig til at skulle dele alt med min diktafon. Lige fra små, gode nyheder til de helt store jubelscener. Det er som så meget andet: Let, når livet er let, og svært, når livet er svært.

Jeg har gennem bogens tilblivelse oplevet, hvor anderledes mit liv er blevet gennem det seneste år, og konstateret hvor heldig jeg er at have de mennesker i mit liv, som jeg har.

Jeg mærkede for første gang for alvor, hvor fantastisk jeg synes mit liv er, gennem at genfortælle mine oplevelser dag for dag.

Jeg kan ikke beskrive med ord, hvor taknemmelig jeg er. Jeg takker for mit liv hver dag - også på de dårlige af slagsen.

Jeg er rørt og dybt taknemmelig for mine chancer og for alt det, jeg får igen fra folk derude. Tænk at få lov til alt det her.

Det kan være virkelig svært at suge det hele ind, når man står i stormen, men bogen har til min egen glæde åbnet mine øjne op for mit liv.

Jeg er glad for at kunne dele en del af mig selv med dig på den her måde, for jeg føler nogle gange, at jeg bliver glemt som menneske og blot er et produkt på hylden. I denne bog får man indblik i min personlige hverdag, som gradvist dag for dag bliver mere og mere intens. Sikkert også i præcis dét her øjeblik.

Livet er hårdt, men fuck, hvor er det smukt at leve, når man har kæmpet med blod, sved og tårer for at opnå det, man vil.

Tak, fordi I lader mig gøre det, jeg gør.

Medina.

MEDINAS CREW

Thomas Børresen, manager

Thomas er CEO for SC Entertainment, der blandt andre har Burhan G og Outlandish i stald.

Det er Thomas, der hovedsagligt står for Medinas kontrakter, sponsordeals og kampagner.

Rasmus Stabell, producer

Rasmus er den ene halvdel af producerteamet Providers Music. Han har bl.a. produceret for og med Medina, Rasmus Seebach, L.O.C., Outlandish, Szhirley og Burhan G. Når Rasmus giver den som DJ eller remixer, er det under pseudonymet Artmus.

Jeppe Federspiel, producer

Jeppe udgør den anden halvdel af Providers Music. Ligesom Rasmus har han bl.a. produceret med og for Medina, Rasmus Seebach, L.O.C., Outlandish, Szhirley og Burhan G.

Medina udkommer på pladeselskabet :labelmade:, der ejes af Thomas Børresen, Rasmus Stabell og Jeppe Federspiel.

Selskabet tager sig af alt, hvad der har med Medina at gøre: Musikken, billeder, artwork, koncerter og presse.

Der er altid én af de tre med, når Medina rejser rundt i verden på spillejobs eller promotion.

Steffen Strojeck, booker og tourmanager

Steffen arbejder på bookingbureauet we:made, der tager sig af de artister, der er tilknyttet :labelmade: og SC Entertainment.

Det er Steffen, der turnerer med Medina på hendes Livetour i Danmark.

Martin Bergholt Buhl, promotion manager

Martin sidder på A:larm Music og er presseansvarlig for Medina.

Det er Martin, der i vidt omfang tackler henvendelser på godt og ondt fra pressen, og ham, der rådgiver Medina i, hvordan hun selv bør omgås pressen, når den henvender sig til hende direkte.

Maiya Ruben Hansen, personlig assistent

Maiya er det nyeste faste medlem af Medinas crew. Hun ordner alt fra rengøring og sekretæropgaver til shopping og er også tit med rundt på spillejob for at hjælpe med at få tingene til at glide. Jeppe kendte Maiya i forvejen og anbefalede Medina at vælge hende til assistentjobbet.

Anders Sindal, chauffør.

Det er næsten altid Anders, der sidder bag rattet, når Medina skal spille clubjob’s. Medina foretrækker nemlig faste folk omkring sig. Anders er tilknyttet Medinas bookingbureau og kørte tidligere rundt med Nik & Jay.

Søs Børresen, partner i SC Entertainment.

Søs er gift med Thomas og medejer af SC Entertainment. Hun er meget stilinteresseret og hjælper Medina med ideer og sparring omkring styling. Søs er en af de få, Medina lytter til, hvad det angår.

I LYNTRÆNING
TIL ET NYT LIV

29. JANUAR KLOKKEN 18.30, DERHJEMME.

DEL I

Jeg prøver at være meget opmærksom på, hvordan jeg egentlig har det.

Bare i forhold til at være mig.

Jeg er blevet meget vant til at betragte mig selv som produkt, for det er nødvendigt nu med al den fokus og travlhed.

Vi taler meget om netop det, mine drenge og jeg: Mine producere, Jeppe og Rasmus, min manager, Thomas, Martin, som er pr-ansvarlig, og min booker, Steffen.

Jeg ser virkelig mig selv mere og mere som et produkt, og det gør, at jeg glemmer at tænke på, hvad jeg egentlig er i stand til og kan holde til som menneske.

Jeg tænker bare på, hvad jeg synes, jeg bør – og så kaster jeg mig ud med hovedet først.

Jeg vil det hele, og jeg tør egentlig alt, men det betyder ikke, at jeg ikke er nervøs for, hvad den næste tid vil bringe. Men jeg ved samtidig, at intet er værre, end hvad man gør det til. I den forstand er min tanke meget fri, og jeg kan ikke leve efter at være forsigtig, det ville kede mig. Hellere tage chancer og lære af mine fejl end holde mig tilbage.

Jeg er så spontan, at jeg bare gør ting. Både som produkt og privatperson.

Min veninde Karoline og jeg havde for eksempel talt lidt om at få tatoveret hinandens initialer, og sidste nytårsaften kom jeg så hjem med et ‘K’ brændt ind i læggen OG med pandehår faktisk. Jeg gør, hvad jeg vil.

Nogle gange er det dumme ideer, jeg får, og bagefter kan jeg som regel godt se, hvis det var en svipser. Men en tatovering kan man jo bare få fucking fjernet igen, hvis det endelig er.

Jeg ved sgu ikke, hvad jeg forventer af det næste stykke tid. Det bliver vel ragnarok. Vi kniber os i armen flere gange om ugen. Ingen af os har haft så travlt nogensinde eller haft så mange tilbud at arbejde med og mod, til trods for at min manager, Thomas, også sidder med Burhan G og Outlandish.

Jeg har ingen bestemte forventninger, jeg er bare helt vildt bange. Altså nervøs, ik’? Tænk, hvis der ikke er nogen, der køber billet til at se min livetour? Tænk, hvis folk pludselig synes, min musik er noget lort, og der står to publikummer i salen?

Jeg vil så gerne vise, hvad jeg kan med liveband, og i det hele taget hvad jeg kan. Det er nok mere, end hvad de fleste tror. Jeg tror ikke rigtig, folk er klar over det - til trods for alle de guldplader, der står derovre op ad væggen.

Jeg har intet bebreb om, hvad jeg er oppe imod, jeg har nemlig aldrig selv gået til koncerter, så jeg ved slet ikke, om danskere egentlig går til sådan noget?! Men om 20 dage skal jeg spille med Thomas Helmig både i Århus og i København, og vi har fuldstændig udsolgt. Så måske er det et godt tegn.

Thomas Helmig og jeg spiste middag på Zoo Bar forleden for at tale om tour-setuppet, og da han fortalte mig, at den var udsolgt, blev jeg bare sådan: “Wooooooow, er der så mange, der går til koncert…?”

Jeg ved ikke, hvad jeg går ind til, jeg ved bare, at jeg giver alt, hvad jeg har. Det skal jo bare bære, så det gør det!

På scenen er jeg en anden person, end jeg er privat. Jeg ved altid, hvordan jeg vil se ud, og hvad jeg vil gøre. Jeg er ekspressiv og elsker den kontakt, jeg har til publikum. Jeg føler mig meget sikker deroppe. Privat er jeg mere stille og rolig, selvom jeg gerne omtaler mig selv som lidt skør. Det er en ting, som Liam (L.O.C.) og jeg har haft sammen i mange år. Han forstår lige, hvad jeg mener, vi er nemlig begge to lidt underlige.

Vi har en fælles forståelse af, at vi er lidt mærkelige, og at det er helt okay. Jeg har en underlig side, men jeg er ikke bange for at være mig selv. Jeg tror, det underlige er med til at gøre mig kreativ og unik.

Jeg har altid haft diffuse drømme. Jeg vil det hele. Det er derfor, det er så fedt at være her og bare leve det hele ud på én gang. Jeg elsker det jo, det her liv.

Jeg mødte en fan forleden, hun var ældre end mig, men hun rystede og skreg, fordi jeg var der. Det eneste, hun kunne fremstamme, var, hvor meget jeg havde hjulpet hende med mine sangtekster – jeg ville ønske, jeg kunne have været noget mere til stede lige der.

Men jeg havde lige optrådt og var ikke landet helt endnu. Det moment forsvandt ligesom for hurtigt, fordi jeg hele tiden er på vej fra noget eller videre til noget.

Fra marts til slutningen af september har jeg ikke fri en eneste weekend, og i rigtig mange af hverdagene er jeg i udlandet! Det er jo fuldstændig sindssygt.

Jeg synes, jeg har bevaret mig selv gennem de mange 180-graders-omvæltninger, mit liv har taget det sidste lille år; jeg har penge, et dejligt hjem, en ny kæreste og har taget store skridt i min personlige og professionelle udvikling. Det er også nødvendigt, for jeg skal give alt, hvad jeg har nu, uden at miste hverken humør eller stemme. Der er mange aspekter i at skulle på scenen nogle gange flere gange om dagen – det kræver fucking meget forberedelse. Jeg ved også godt, at der kommer meget eksponering, og jeg ved ikke, om jeg kan blive ved med at tulle rundt i min egen lille boble. Og dét gør mig bange!

Hvis jeg ikke kan det, så ved jeg ikke, hvordan jeg vil få det.

Jeg kan jo tit få pres og bare slet ikke holde ud at være sammen med andre folk. Og har jeg det sådan nu, hvordan er det så om et halvt år?

HAN KILDER I MAVEN

1. FEBRUAR KLOKKEN 11.45, DERHJEMME.

Jeg har lige fået en ny mand i mit liv. Jeg ved ikke, om vi sådan er rigtige kærester endnu. Men jeg ved, at vi er virkelig glade for hinanden – bare uden helt at turde sige det højt endnu. Vi har lige været i Egypten sammen, sådan hals over hoved-agtigt, for vi har ikke kendt hinanden i mere end et par uger. Men det skulle bare være, for jeg havde en hel uge fri, og det sker nærmest aldrig.

Da jeg kom hjem her for et par dage siden, så jeg, at sladderpressen har haft en fotograf i Egypten, som har taget voldmange billeder af os. Det har jeg aldrig før oplevet, altså den der paparazziting.

Det er vildt, så luskede de er. Ham fotografen har jo knipset mindst 100 billeder af os på vores terrasse. Jeg er glad for, at vi ikke knaldede eller sådan noget,

ha ha ha.

Heldigvis har jeg mit på det rene, og så er det ikke så slemt med de fotografer, men jeg kan virkelig godt se, hvordan man kan komme galt af sted, hvis man ikke har. Puha. Det er bare med at holde sin sti ren.

Det, der var irriterende for mig ved hele den historie, var, at pressen lavede en artikel om, at jeg har to kærester. At jeg både er kæreste med min eks Samir og ser Mathias på sidelinjen. Det er da ikke fedt, det får mig til at fremstå som latterlig. Min pr-manager, Martin, ringede til mig og sagde, at jeg ikke skulle tale med pressen om det, at jeg bare skulle lade det ligge. “No comments,” ik’?

Men det første, jeg gjorde, da jeg kom hjem, var at ringe til Ekstra Bladet og sige til dem, at de var nødt til at rette i deres artikel. Jeg ser én, kun én. Og det gjorde de sgu. De citerede mig endda for at sige: “Det eneste drama, der sker i mit liv, er det, I laver”.

Jeg fik heldigvis ros for at have tacklet sagen på en cool måde bagefter. Jeg gør tit noget andet, end hvad jeg bliver rådet til, og i det her tilfælde var det jo heller ikke min pr-managers navn, der blev sværtet til. Det var mit.

Bortset fra det, havde vi verdens dejligste tur. En dag gik vi over en smuk, solskinsbeskinnet bro og havde sådan et perfect moment, hvor jeg kiggede over på ham, smilede og sagde: “Du kilder i min mave”

Et par dage efter vi kom hjem, fik han det citat tatoveret på siden af maven.

NYT LOOK, NYE BILLEDER

2. FEBRUAR KLOKKEN 9.25, DERHJEMME.

Dagens store nyhed er, at min elskede hund, Eddie Spaghettis, ene øre har rejst sig op!

Det vil sige, han alligevel får stritører – jææi.

Jeg er på vej til fotoshoot, jeg skal have taget nye pressebilleder. Alle magasinerne spørger efter nye fotos nu, hvor jeg har klippet mit hår og fået pandehår. Det er jo også et helt nyt look.

Så dem skal jeg have taget i dag, og derfra skal jeg direkte til en konfirmation i Års, hvor jeg skal spille. Jeg tror først, jeg er hjemme rigtig sent i nat, for det bare fucking sner og sner og sner, så vi kan ikke køre særlig stærkt. Det er ret irriterende.

MEDINA OM AT BRYDE IGENNEM

Jeg prøver mentalt at forberede mig, men i virkeligheden ved man jo ikke, hvad man skal forberede sig på. Jeg prøvede også at forberede mig på alt det, der skulle ske sidste år, og det kom jeg så mentalt uforberedt ind i, som man overhovedet kan. Sidst prøvede jeg at forberede mig på, hvordan det ville være at blive genkendt på gaden og alt det der kendthedsfis. Men det er alligevel slet ikke til at forestille sig, før man står midt i det. Men hvis jeg skulle gå hen og blive endnu mere eksponeret, end jeg er nu, så håber jeg, at jeg klarer det på min egen måde. Det er et spørgsmål om at have gode mennesker omkring mig. Mennesker, der er opmærksomme på det pres, der ligger på mig. Jeg ved jo ikke, hvad jeg går ind til. Ingen anelse.

Det bedste, der kan ske for mig i fremtiden, er at få lov at blive. At publikum vil ha’ mig! Hvis jeg kan fortsætte med at skrive sange, og folk bliver ved med at kunne li’ dem, er min lykke gjort.

Jeg har allerede opnået mere, end jeg havde forestillet mig var muligt, og samtidig fået flere bank over nakken, end jeg troede var muligt. Den her branche er totalt uforudsigelig.

RØRT TIL TÅRER OG MIN FØRSTE AFLYSNING

2. FEBRUAR KLOKKEN 23.51, DERHJEMME.

Jeg er hjemme igen, og jeg føler mig sindssygt beriget – skøn dag.

Jeg skal op og lave photoshoot med et tøjmærke klokken 08.00 i morgen tidlig. Vi skal skyde et helt katalog, for jeg har designet en kollektion for dem, der hedder Design… Øhm nej, hvad er det nu? Designed by Medina, eller hvad det nu er. Jeg kan sgu ikke huske det.

Aftalen kom faktisk i hus sidste år, da jeg lavede en kampagne imod brystcancer i samarbejde med dem. Jeg skulle designe en T-shirt, og det var noget med, at selve udgiften til stoffet og sådan noget skulle dækkes ind, men ellers gik al overskuddet til forskning.

Jeg bestemte selve designet, som blev sådan oversize med oprullede ærmer, og jeg ville gerne have skrevet Bare Bryster på, men det var vist lidt for vovet, så vi fandt på et alternativ, som også fungerede fint. Den solgte i hvert fald rigtig godt, fik jeg at vide, og det blev så til et fortsat samarbejde og en kollektion, som kommer her til april 2010.

Jeg glæder mig helt vildt! Jeg har ikke engang set prøverne endnu, men jeg fik en mail her til morgen, hvori der stod, at de lige er kommet ind fra Kina, og at de desværre ikke ser så gode ud. Men de vil prøve at redde dem inden i morgen, hvor vi jo skal skyde katalog. Det hele skal gå så stærkt, fordi der jo allerede er modeuge i næste uge, og der skal kollektionen vises. Der vil nok være rimelig mange medier, der synes, det er spændende at se, hvad hende der Medina nu har fundet på. Så det er lidt noget møg, hvis hele kollektionen ligner pis – det er jo mit navn, det går ud over. Men jeg stoler på, at designeren derinde får det reddet.