Selma Lagerløf

LEGENDEN OM JULEROSERNE.

Novelle

Digitaliseret af SFA-89  2012

Røverkællingen, der boede i Røverkulen oppe i Goingeskoven, havde en Dag begivet sig på Tiggergang ned til Landsbyerne på Sletten. Røveren selv var en fredløs Mand; han turde ikke forlade Skoven, men nøjedes med at ligge på Lur efter de Vejfarende, som vovede sig der igennem. Men på den Tid var det kun småt med Rejsende i det nordlige Skåne. Traf det sig nu sådan, at Manden havde Uheld med sin Jagt i nogle Uger, begav Kællingen sig ud på Vandring. Hun havde fem Unger med sig, allesammen klædt i pjaltede Skindklæder og Barksko og hver med en Sæk på Ryggen, der var lige så stor som han selv. Når hun trådte ind i et Hus, var der ingen, der vovede at nægte hende, hvad hun forlangt, thi hun holdt sig ikke for god til at vende tilbage næste Nat og stikke Ild på det Hus, hvor hun ikke var bleven godt modtaget. Røvermor og hendes Unger var værre end det værste Ulvepak, og mere end een Gang følte man sig fristet til at jage Spydet igennem dem, men det skete aldrig, for man vidste, at hendes Mand lå deroppe i Skoven, og han skulde nok vide at hævne sig, om der tilstødte Kællingen eller Ungerne noget.

Som nu Røvermor gik fra Gård til Gård og tiggede, kom hun en skønne Dag til Oved, som på den Tid var et Kloster. Hun ringede på Klosterporten og forlangte Mad, og Broder Portneren slog en lille Luge i Porten ned og rakte hende seks runde Brød, et til hende selv og et til hver af Børnene.

Men imedens Røvermor stod stille ved Porten, løb Børnene omkring. Og nu kom et af dem hen og rykkede hende i Kjolen til Tegn på, at han havde fundet noget, hun endelig måtte komme og se, — og Moderen fulgte straks med ham.

Hele Klosteret var omgivet af en høj og tyk Mur, men Drengen havde opdaget en lille Bagdør, der stod på Klem.