Mystik i grusgraven

Karsten S. Mogensen

Let krimi

Kolofon

DreamLitt || www.dreamlitt.com

MYSTIK I GRUSGRAVEN

Forfatter: Karsten S. Mogensen

Grafiker: Mikkel Zeeb

Forside: Patrick Leis

ISBN: 978-87-93010-39-0

Grusgraven

Simon drejer ind ad den smalle sti til den forladte grusgrav uden for byen. Han bremser foran det gamle, grønne skur. Og sætter cyklen op ad væggen. Tørrer sveden af panden og ser sig om. Så ryster han på hovedet. Typisk Kalle. Som sædvanligt forsinket.

Der er helt stille herude. Et par store, rustne gravemaskiner står forladt ovre i det ene hjørne af den enorme grusgrav. Det er mange år siden, der blev gravet efter sand og grus i denne del af Bornholm.

Simon går ned til den lille sø midt i grusgraven. Sætter sig på en stor sten tæt ved kanten. Vandet er helt stille. Ikke en vind rører sig. Solen bager fra en skyfri himmel. Der siges at leve en stor gedde i søen. Gad vide, om han kunne være heldig at få et glimt af den?

Han kaster et blik på mobilen. Måske skulle han ringe til Kalle? Simon trykker Kalles nummer. Han lader den ringe seks gange. Men Kalle tager den selvfølgelig ikke, den hat!

Simon lægger mobilen i lommen. Han lader blikket glide hen over området. I skolen har de lige haft et emne om fossiler. De var sammen med deres unge, friske lærer, Hans en tur på stranden for at finde forsteninger. Simon og Kalle fandt et forstenet søpindsvin. Et rigtig flot eksemplar. Mange tusind år gammelt. Hans var meget begejstret. Fortalte en hel masse om, hvordan forsteninger opstod engang for ufatteligt mange år siden.

Man kan også finde forsteninger i gamle grusgrave. Det har Simon og Kalle fundet ud af på nettet. Mon de har heldet med sig i dag? Hvor skal man lede? Måske ovre ved udgravningen på den anden side af søen?

Simon rejser sig op og begynder at gå langs søbredden. Siderne er temmelig stejle. Han holder sig væk fra kanten. Det ville ikke være så smart at falde ned i søen. Den er vist temmelig dyb og kold. Han skal nok ikke søge lige der.

Længere fremme går en smal sti ind i en lille skov med høje træer.

Bladene skygger for solen herinde. Det føles helt rart.

Med ét hører han en lyd inde fra det tætte krat mellem stammerne. Simon stopper brat op. Hans hjerte begynder at hamre af sted. Hvad pokker er det? Så flyver blade og små kviste pludselig til alle sider. Hen over hans hoved basker en farverig skovskade. Den skræpper højt. Og forsvinder derpå ind mellem træerne på den anden side af stien.

Simon bliver stående et øjeblik. Hjertet falder langsomt til ro. Han kaster et blik ind mellem træerne. Og ryster på hovedet.

Tænk at lade sig skræmme af en dum fugl. Godt Kalle ikke så det! Om et øjeblik er han ude af skoven igen.

Han skal lige til at gå videre. Længere inde mellem træerne får han øje på noget stort og rødt. Han rynker panden. Hvad i alverden laver sådan en dog der?

En rusten container

Inde midt i en lysning står en stor container. Helt rød af rust. Simon træder forsigtigt nærmere. Han stiller sig i skjul bag et stort træ. Engang har den vist været brun. Det er den stadig enkelte steder. Stor er den også. Mindst ti meter lang. Og godt et par meter bred.

Simon ser sig om. Der ser ikke ud til at være mennesker i nærheden. Bortset fra et par fuglefløjt er her helt stille. Forskrækkelsen fra før sidder stadig i ham.

Han træder ud af træets skygge. Lyden fra grenen, der knækker under hans ene fod, får ham til at fare sammen. Han står stille et øjeblik. Og tørrer et par små dråber sved væk fra panden. Må sgu se ordentligt efter, hvor han sætter fødderne!

Med blikket stift rettet mod jorden lister han hen til lysningen. Han stopper ved siden af den. Holder vejret og lægger øret til det kolde, rustne jern.

Et øjeblik efter retter han sig op og puster ud. Der kommer ingen lyde indefra.