TROLDEBARNET

- når børn og forældre er vidt forskellige

Else Cederborg

SAXO

København

TROLDEBARNET Copyright © 2013 by Else Cederborg.

This book was produced using PressBooks.com.

Contents

FORORD

1. TROLDEBARNET

1

FORORD

Masser af mennesker har adopteret børn fra fremmede lande, og det har været til glæde for begge parter. Selvfølgelig er der nogle, der bare ikke passer sammen, men det sker også i såkaldt normale familier, for folk – også børn og forældre – kan nu engang være meget forskellige. Det gør dog ikke så meget, når bare man respekterer hinandens forskellighed.

1

TROLDEBARNET

Det var en stor begivenhed, da Troldepus og Troldehans fortalte alle skovens beboere, at de havde fået en datter. Alle var glade på deres vegne, men også forundrede, for der var ikke blevet født et troldebarn i 777 år. Derfor gik alle meget op i, hvad den lille pige skulle hedde, og hvordan hun så ud. Ingen sneg sig uden om navngivningsfesten, selv om gæsterne var nødt til at møde op med en gave, og nogle af dem ærlig talt var temmelig fedtede og nødig forærede andre end sig selv noget som helst.

Tjuhej var den første, der kom. Hun gav en omgang “godt vejr”, hvilket også var tiltrængt, for det havde regnet og regnet i dagevis. Lidt efter kom Frankenstein med “medgang”, og det var jo pænt af ham. Ingen vidste dog, hvor han havde netop denne specielle evne fra, og om han havde råd til at undvære sådan en dejlig egenskab som medgang. Han var nemlig ikke ligefrem en person, der virkede, som om han selv havde haft ret megen medgang i sit liv. Ingen turde dog spørge ham, hvor han havde denne “medgang” fra, for han kunne være meget hidsig, når nogen irriterede ham eller stillede sig i vejen for ham.

Det strømmede ind med gæster og gaver. Heksen Uhadada gav “skønhed”, og det kan man jo aldrig få for meget af. Hun blev selv regnet for ganske nydelig, men måske nok lidt for menneskelig i sit udseende til at være direkte køn. Trolde synes nu engang bedst om grønlig hud og vorter end det, Uhadada havde at byde på, men skidt, det var da en smuk tanke, så barnets forældre takkede mange gange på den lilles vegne.

Der var dog noget i det, Uhadada sagde, lige da hun så den lille pige, der ødelagde stemningen lidt: “Jamen, hvor det barn dog ligner mig!” Se, det var ikke populært, for det havde jo været meget bedre, hvis barnet havde lignet sin mor Troldepus, der blev regnet for en stor skønhed med sit flotte røde hår og de yndige næse-vorter. Haledusken blev også set som perfekt for en trold, og de spidse ører var bare dejlige. Ingen havde ører, der var spidsere end som så, og de blev set som aldeles bedårende.

Babyen kunne også have lignet sin utroligt flotte far, Troldehans, der simpelt hen var en superdrømmehelt for mange unge troldepiger. Ja, mange syntes ikke, at der nogensinde havde været en flottere trold end ham i skoven.