Table of Contents

MENNESKE-FORSØGSDYRET

CREATED BY JUTOH - PLEASE REGISTER TO REMOVE THIS LINE

Så snart Christian vågnede op på hospitalet, begyndte han at snakke løs. Han fortalte op ad døre og ned ad stolper om alt det, der var sket. Problemet var bare, at ingen troede ham. Hans mor, Benthe, og hans stedfar, Jan, besøgte ham flittigt på hospitalet, men heller ingen af dem forstod, at det han fortalte var den rene, skære sandhed. Faktisk var det en meget nøjagtig gengivelse af hans oplevelser med de fremmede, men INGEN lod til at tro ham.

“Ja-ja,” sagde hans mor og klappede ham beroligende på hånden. Du blev overfaldet af … øh … øhhhh …nogle fremmede væsener fra et rumskib. De stak rør og slanger ind i dig, ikke sandt?”

Shit! tænkte Christian, ikke engang mor tror mig. Hvordan skal jeg forhindre, at de fremmede gør andre fortræd, hvis ingen tror mig? Tanken om, at han næsten var blevet tappet for blod, og at han nemt kunne have været død, hvis ikke den gamle bonde, hvis hund havde fundet ham, var kommet forbi, gjorde ham helt panisk. Kors, jeg kunne jo have været død - sådan rigtig ægte DØD!

Det var der allerede andre, der var, for gennem de sidste to uger var der blevet fundet flere lig, der på mystisk vis var blevet tappet for alt blod. Mordene - for det tvivlede ingen på, at det var - blev kaldt “vampyr-drabene”, og aviserne havde travlt med at fortælle om de vampyr-myter, der stadig var så populære, og som mange allerede kendte fra film og TV: “Disse onde dæmoner er afdøde, der lever en skin-tilværelse, hvor de ligger i deres kister og ser ud ligesom de gjorde den dag, de blev begravet. Om natten står de op og går på jagt efter mennesker og dyr, som de kan suge blod ud af. På den måde opretholder de deres “liv” efter døden. De kan dog dræbes, hvis man gennemborer deres hjerter med en spids træpind.”

Sådan havde selv den allermest seriøse avis beskrevet fænomenet vampyrer, men derfra og så til en forklaring på, hvad det var, der efterhånden havde dræbt 7 mennesker og efterladt dem som blodløse lig, var der sandelig langt. De fleste tog for givet, at det var perverse mordere, der selv troede, at de var vampyrer, og som derfor havde overfaldet og dræbt uskyldige for at tappe deres blod. Christian vidste bedre: dem, der havde angrebet ham og nær havde slået ham ihjel havde været aliens af den slags, man så i science fiction-film og aldeles ikke hverken levende eller døde mennesker.

Det var irriterende, at ingen troede ham, og at han nærmest blev behandlet som en vanvittig - eller som en løgner. Selv ikke hans mor, Benthe, der ellers altid stod ved hans side, fattede en brik af det, han fortalte hende, men forsøgte at slå det hen som vrangforestillinger.

Da de var blevet alene efter hans fars alt for tidlige død, var de to ellers kommet til at stå hinanden meget nær, også fordi deres familie var så lille. Faktisk bestod den kun af hans farmor, Lucille, og moster Ulla foruden denne nye, “surrogatfar”, som han i sit stille sind kaldte sin stedfar, Jan. Både hans farmor og moster havde travlt med deres eget. F.eks. var farmor Lucille meget engageret i foreninger for ældres liv og vilkår samt forskellige dyreværnsorganisationer. Hun havde dog også tid til sin næsten-kæreste, Mugge, der var en frisk, gammel gut. Lige for tiden var han bortrejst, ideti han havde travlt med at ordne boet efter sin afdøde bror, der havde levet skjult i en lille hytte i bjergene, hvor han havde levet som eneboer i 37 år. Ingen - og slet ikke myndighederne - kendte noget til hverken hans liv eller død, som Mugge havde fået besked om gennem en af hans vagabond-venner.

Hvad moster Ulla angik, så var hun også travlt beskæftiget, nemlig med det fitnesscenter, hun drev sammen med en veninde, efter at de begge var blevet det, man kalder “fritstillet”. De knoklede på livet løs for at få deres center op at stå, men havde dog begge haft tid til at besøge ham på hospitalet. Moster Lucilles kompagnon, Karen-Lis, var en tidligere politiassistent, der var holdt op ved politiet efter en skrækkelig gidselsag med flere dræbte.