Interface

af

Benni Bødker

Kerberos

Bind 5

Indledning

Tolv udvalgte børn udgør Projekt Kerberos. De blev fjernet fra deres forældre for tolv år siden. Alle fik at vide, at de nyfødte børn var døde, og kun en gruppe læger og forskere kender sandheden. Hvert enkelt barn har nemlig utrolige kræfter. De kan blive det stærkeste våben, verden endnu har set. Alle eksperimenter er sket i dybeste hemmelighed - og nu er børnene klar ...

Kapitel 1

Templet på bjerget

Templet bliver bevogtet af Kappa. En af guderne fra gamle dage og en farlig modstander. Den kan flå indvoldene ud af sine fjender med ét eneste greb.

Ifølge sagnet er Kappa til gengæld nem at overvinde, hvis man kender dens hemmelighed. Bagerst på hovedet har den en fordybning fyldt med vand. Det er herfra, dens kræfter stammer. Men hvis man hilser høfligt på den ved at bukke sig let forover, så hilser den igen. Og dermed spilder den vandet og mister sine kræfter.

Fumi synes, at det er en mærkelig gud at have stående foran et tempel. Han sender stenfiguren et sidste blik og vinker så de andre frem.

- Vejen er klar nu.

Bag ham dukker Haru op efterfulgt af tvillingerne Shigeto og Shito. De to søskende bærer en stor bastkurv imellem sig. De er klædt som burakumin ligesom ham selv. De ligner tiggere og udstødte af den slags, som ingen lægger mærke til.

Burakumin lever på gaden og findes overalt. De er ikke med i nogen bander eller grupper, for ingen vil have noget med dem at gøre. Til gengæld kan de færdes overalt, fordi alle er ligeglade med dem. Det er den perfekte forklædning.

- Er her ikke alt for stille? hvisker Fumi. - Måske er det bedre at vente til en anden dag.

Men Shigeto ryster bare på hovedet.

- Vær ikke sådan en bangebuks, siger hun. - Tidspunktet er perfekt. De er i gang med forberedelsen til festen for De 100 dæmoners nat. Ingen vil lægge mærke til os.

Fumi nikker tøvende. Han håber, hun har ret. Han har ikke lyst til at blive jagtet af en flok rasende munke. Ganske vist har munkene svoret, at de vil leve et liv i fred og meditation, men de fleste er bevæbnet med stunnere. Ellers ville ingen turde være munk midt i Skyggebyen.

Fumi går igennem den røde port, der skiller templet fra resten af byen. Inde bagved vrimler det med mennesker. De fleste er munke i farvestrålende dragter i færd med at pynte op eller antænde røgelse.

Templet ligger på toppen af et bjerg midt i Skyggebyen. Herfra kan man se helt over til det øvre plan og resten af Edu, hvor Fumi har boet det meste af sit liv, indtil han blev tvunget til at flygte.

- Hvor skal vi hen? hvisker Fumi.

Shigeto peger lige frem mod en pagode med tegltag. Nu opdager Fumi, at der er en hel kø af mennesker foran en dør i siden af templet. De venter på at få foretræde for shamanen, der kan fortælle folk, hvad der venter dem i fremtiden.

Fumi skridter af sted med de andre bag sig. Foran køen holder de deres kopper frem.

- Giv en skilling, siger Fumi. - Til en bid brød eller et sted at overnatte, når mørket falder på.

Ingen af de ventende tager sig af dem. Alle er vant til tiggere. Der bliver protesteret lidt, da Fumi og de andre maser sig forbi for at komme indenfor og tigge, men ingen forhindrer dem.

Længere inde er der et stort rum. Her er også fyldt med mennesker. De venter alle på at komme ind til shamanen. I den ene side er en lille brønd til at vaske hænder, inden man går ind. I den anden side er en maskine, hvor man kan indtaste sin kreditkode. Det koster ikke noget at få sin fremtid at vide, men en gave er velkommen.

De, som har været inde hos shamanen, går rundt med et stykke papir i hænderne. Det fortæller om deres skæbne. Og hvis den er dårlig, går de ud i haven bag templet. Der står et træ, som man kan binde sin seddel til i håb om, at man så lægger sin skæbne bag sig. Hvis man får sin skæbne at vide i tide, kan man nemlig forsøge at gøre noget ved den.

Nu åbner døren sig til det inderste rum. En gammel kone træder ud, og Fumi vender sig mod de andre.

- Og I er helt sikre på, at det er ham, der er derinde?

Shigeto skubber til ham.

- Skynd dig nu bare ind, siger hun. - Vi får de andre væk, og så kommer vi bagefter.

Fumi haster indenfor, før en anden i køen når at komme først. Han smækker døren bag sig, så han ikke kan høre protesterne over, at han har sprunget køen over.

Han er kommet ind i et stort rum, der er fantastisk udsmykket. Rødt og guld overalt. Statuer og tæpper. Små borde og skåle med røgelse. Og midt i det hele sidder en dreng på hans egen alder.

Drengen har et stykke papir og en pensel foran sig. Han kigger ikke engang op, da Fumi kommer ind.

- Er du parat til at kende din fremtid? siger drengen. - Ikke alle får det at høre, som de gerne vil.

Fumi svarer ikke, men går hen og sætter sig ned foran drengen, der er kronraget ligesom munkene. Drengen ser stadig ikke på ham, men tager penslen op, dypper den i en flaske med tusch og begynder at tegne. Derefter holder han arket op mod Fumi.

- Du finder det, du søger, siger drengen. - Men det er der ikke.

- Hvad skal det betyde? spørger Fumi.

Drengen siger ikke noget, men tager et nyt stykke papir og laver endnu et tegn.