Dedikation

Til min eksmand

Titelblad

LENA KROGH BERTRAM

DØDSZONE

mellemgaard

Kolofon

Dødszone
© 2014 Lena krogh Bertram og Forlaget mellemgaard

Redaktør: Susanne Ove
Grafisk produktion : KWG Design, Odense
Forsideidé: Lena krogh Bertram
Grafiker: Therese Buch-Andersen

1. udgave, 1. oplag

ISBN: 978-87-93175-25-9

Kopiering af denne bog må kun finde sted på institutioner,
der har indgået aftale med Copy-Dan, og kun inden for
de i aftalen nævnte rammer. Det er tilladt at bringe
korte uddrag i forbindelse med anmeldelser.

www.mellemgaard.dk

1.

HED

Engang

Engang gik vi ad røde stier,

svungne som årer i kød.

Bag huset voksede stråene

med hjerter, duske, snerter og kilder.

Engang dansede vi

under havstorme,

langsomt ned i sand,

med små muslinger i munden.

Dette blå blik fra dig;

først nu forstår jeg,

Du var min eneste elskede.

Tæt

Tæt om mit hjertes landskab,

den tunge dis

samler sig i mine hænder,

billeder af dig.

Jeg vidste ikke,

du skulle stå dér så markant,

at jeg kunne skrabe i hudens linjer

og se dig overalt

i mit inderste hus.

Rød

Du bragte farven rød

til den forstenede skov,

og langsomt snoede grenene sig

om hinanden,

skød røde skud og satte frø.

Snart stod solen syngende over trætoppene

og drev vækster frem fra skovbunden:

natrøde myrer, ræve og egern.

Du bragte farven rød,

flammende græstæpper breder sig over engen,

ilden står i dine øjne og læber.

De blå kopper

De blå kopper,

lukket inde bag sejlgarn og stramme knuder;

du kom og ville se

årerne banke ved halsen.

Stik mig en blå kop,

siger du og vifter med det ene bryn.

Og jeg kan intet høre for

hjemmebag og Morten Korch

og gryderetter med sødmælkskalv.

Almindeligheden

Du viste mig

din hverdag;

småting

fløj omkring os.

Fandens flot krop,

sømandslår

og stramme skuldre.

Det meste prøvet

og nu på vej til mig,

der intet ved om

vingespil

og skjulte svingfjer.

KLEOPATRA

Ruller ud af tæppet,

ligger som en egyptisk dronning,

afgiftet og uigenkaldelig.

Rejser mig og falder

ved dine lodne bjerge;

fugle i min ryg

løftes

mod dine piskende skuldre.

Dit blik

Du rejser dig,

lægger mig i arm og seng.

Min elskede;

dit blik,

dine øjne

er havet, den dag,

ravstykket lå

lysende i sandet

ved Galge Rev

som et smykke

om den hængte mands hals.

VILDSKAB

Åbner et soløje,

og fuglen i mørket

under mine knogler

bærer en engels kød;

viser det stormende

til dig.

HER

Her åbner jeg

mit sommerfuglehjerte

fyldt med fuglenæb,

katteklo og

fiskestimer.

Du strømmer ind,

syngende sød

efter torden.

BEGÆR

Bag de brændende huse står

lindrende regntræer,

solsikker, valmuer

og underneden

skovflåtens

snappende

begær.

SNART

Snart har vi elsket græsset ned

og huset rundt på soklen.

Vi falder grædende om

og bliver borte,

eller vi rejser os.

Du må vælge mig igen,

og jeg vil sige nej og ja igen,

og snart er vi rigtig gamle.

Jeg bliver ikke klogere;

jeg sidder fast i det inderste, låste rum

og vil knuse mit æg for dig.