Indhold

Titel

Forord

1. UDVIKLINGEN AF DEN AUTOGENE TRÆNING

De psykoterapeutiske muligheder - psykoanalysen

Psykofysiologisk forskning og hypnose

Grundlaget: Det autonome nervesystem

Ny inspiration: Wolfgang Luthe (1922-1985)

Hjernens homeostatiske mekanismer

En ny psykoterapi

De autogene metoder

2. DET AUTOGENE TRÆNINGSPROGRAM

Den ændrede bevidsthedstilstand

Den passive koncentration

Omgivelserne. Den indledende scanning

De seks hovedtrin

Fremgangsmåden ved indøvelse af træningsprogrammet

Dagbogen

1. TYNGDERUMMET

Prøvesætningen

Afbrydelses- og opvågningsmetoden

Den første tyngdeformel

Den anden tyngdeformel

Alment om tyngdeøvelsen. Problemer – løsningsforslag

Tilføj en øvelsessætning

2. DET FØRSTE VARMERUM

Alment om den første varmeøvelse. Problemer – løsningsforslag

3. HJERTERUMMET

Alment om hjerteøvelsen. Problemer – løsningsforslag

4. ÅNDEDRÆTSRUMMET

Alment om åndedrætsøvelsen. Problemer – løsningsforslag

5. DET ANDET VARMERUM

Alment om solar plexus øvelsen. Problemer – løsningsforslag

6. HOVEDERUMMET

Alment om pandeøvelsen. Problemer – løsningsforslag.

2.1. Forkortelser af standardformlene

2.2. Mellemrumsøvelsen. Apslapningsøvelse

3. DEN AUTOGENE MODIFIKATION

a. De organspecifikke formler (O.F.)

b. De intentionelle formler (I.F.)

Positive bekræftelser

4. DEN AUTOGENE MEDITATION

Første meditative øvelse. Farve meditation. Basisfarven.

Anden meditative øvelse. Udvalgte farver.

Tredje meditative øvelse. Visualisering af konkrete genstande.

Fjerde meditative øvelse. Visualisering af en person.

Femte meditationsøvelse: Visualisering af abstrakte genstande (begreber)

Sjette meditationsøvelse: Svar fra det ubevidste. Brug af spørgsmål rettet til dig selv.

5. DEN AUTOGENE NEUTRALISERING

Metoder i AN

1) Den autogene afreaktion

2) Den autogene verbalisering

Den autogene tilstand som en regession i jegets tjeneste

Om Johannes Heinrich Schultz (1884-1970) og hans eftermæle

Litteraturliste

Relevante links

Om forfatteren

Kolofon

AUTOGEN TRÆNING

VESTENS YOGA

Stig Dankert Hjort

Dankerts Forlag

Til Alana og Iben 

FORORD

Vi lever i en stadig mere præstationspræget kultur, hvor mange mennesker har svært ved at få familie, job, fritid og videreuddannelse til at hænge sammen. Stress er blevet et dagligdagsfænomen, som vi bliver nødt til at forholde os realistisk til, hvis vi vil undgå dens værste følgevirkninger. Langvarig ubehandlet stress fører før eller siden til udbrændthed. En tilstand af fysisk og psykisk udmattelse, som i værste fald kan være invaliderende, endog dødelig. Det er derfor bedre at forebygge langvarig, uhensigtsmæssig stress, frem for først at skulle behandle den, når den er slået ud i lys lue.

Den autogene træning er en af de mest effektive metoder til at forebygge ondartede stresstilstande, samt at behandle de psykofysiske symptomer, der kan opstå, når den individuelle stresstærskel overskrides, som er udviklet i Vesten. Gennem en serie enkle øvelser, konstrueret specielt til at lukke ned for kroppens ´kæmp eller flygt´ mekanismer og til at aktivere de genoprettende rytmer associeret med afslapning, går træningen dybt ind i det psykofysiologiske område. Samtidig trænes kroppen gradvist op i at huske den afslappede tilstand. Efter et par måneders daglig træning af cirka en halv time er det således muligt at sætte sig selv i en dyb afslapningstilstand på under tre minutter.

Den autogene træning henvender sig til alle mennesker – uanset tro og kulturel baggrund. Den kræves intet specielt tøj eller nogen usædvanlig arbejdsstilling, og praksis er uafhængig af enhver form for ritualistiske mantraer, gudebilleder eller frelserskikkelser. Men – og måske allervigtigst: som navnet indikerer, bliver de kvaliteter af forbedret koncentrationsevne, selvindsigt, energi og afslappethed, der opstår af den autogene tilstand, frembragt indefra af ens arbejde med sig selv. Hertil kommer, at den autogene træning, i modsætning de fleste andre afslapnings- og meditationsmetoder, stort set kan praktiseres alle steder og til en hver tid. Det kan være i toget, bussen eller med flyet, eller i ventelokalet hos lægen eller tandlægen. Det kan også være før eksamensbordet eller den endelige køreprøve. Visse af den autogene trænings basisøvelser kan foretages i bilen på vej til et møde, eller under et møde for at sikre, at stressniveauet forbliver på et håndterbart niveau.

Autogen Træning – Vestens Yoga er skrevet med det formål, at læseren kan opnå et førstehåndskendskab til den autogene træning og dens vigtigste metoder. Ud fra bogens anvisninger kan man, på egen hånd, gå direkte i gang med træningsprogrammet.1 Bogen er inddelt i fem hovedafsnit, som kan læses hver for sig:

Kapitel 1 indeholder en præsentation af den autogene trænings to grundlæggere centreret om udviklingen af den autogene træning.

Kapitel 2 giver nøjagtige anvisninger på, hvordan man i praksis – trin for trin – anvender den autogene træningsmetode. Ønsker læseren først og fremmest en grundig indføring i den autogene trænings basis, dens elementære niveau2 , er det nok at studere dette kapitel. Desuden er kapitlet et must for den terapeut, der ønsker at hjælpe sin klient med at lære at slappe af ved hjælp af autogene metoder.

Kapitel 3 bygger på de erfaringer, som har ført til udformningen og anvendelsen af to hovedkategorier af nye formler, også benævnt den autogene modifikation (AM). Der gives endvidere anvisninger på, hvordan man opbygger positive, bekræftende sætninger ud fra egne behov, og hvordan disse bedst indplaceres i den daglige træning.

I kapitel 4 gennemgås den autogene meditation (ME), som består af en række meditative øvelser, der samlet kan beskrives som den autogene trænings avancerede niveau3.

Sluttelig præsenterer kapitel 5 den autogene neutralisering (AN), der er specielt udviklet som en selvstændig terapiform.

Flere steder i teksten kan det ikke undgå at skinne igennem, at jeg igennem mange år selv har anvendt den autogene træning, som jeg påbegyndte i årene 1982-83. Jeg har siden haft den store glæde jævnligt – i løbet af de nu lidt over 30 år, jeg har praktiseret som psykoanalytisk orienteret psykoterapeut – at kunne lære den videre til interesserede klienter. Det er derfor også mit håb, at nærværende skrift kan medvirke til, at den autogene træning kan opnå en velfortjent renæssance i Danmark.

Du bør kontakte din læge, før du læser videre, hvis du lider af epilepsi, tilbagevendende angstanfald eller andre former for psykiske eller organisk betingede lidelsestilstande. Lægen kan rådgive dig med hensyn til, om du kan få gavn af den autogene træning. Autogen træning anbefales ikke til børn under 5 år.

Vandkunsten i efteråret 2014

Stig Dankert Hjort

1 De bøger, der allerede er skrevet på dansk om den autogene træning, og som er udgivet i 1970'erne, er næsten ikke til at opdrive i dag, hverken antikvarisk eller på bibliotekerne. Se litteraturlisten bagerst. I flere europæiske lande er anerkendt som del af det etablerede sundhedssystem. I Tyskland giver sygesikringen tilskud til individuelle behandlinger. Også i ikke-europæiske lande, såsom Australien, Japan og Rusland, er AT udbredt inden for sundhed, pædagogik og idræt.

2 Tysk: Grundstufe.

3 Tysk: Oberstufe.

1. UDVIKLINGEN AF DEN AUTOGENE TRÆNING

De psykoterapeutiske muligheder - psykoanalysen

Den autogene træning er udviklet af den tyske psykiater og neurolog Johannes Heinrich Schultz. Under sine studier blev han interesseret i psykiatriens psykoterapeutiske muligheder. I 1909 skrev han således en artikel om Freud og psykoanalysen. Muligvis var det hans plan at tage en psykoanalytisk uddannelse. Han opsøgte Sigmund Freud og gav følgende indtryk videre:

Freud kiggede på mig, oppe fra og ned: "Sandelig, du tror vel ikke, at du kan helbrede?", hvortil jeg svarede:" På ingen måde, men jeg tror på, at jeg ligesom en gartner, kan fjerne forhindringer, der blokerer for en persons sande udvikling."

"Så begynder vi at forstå hinanden", svarede Freud og afsluttede med et charmerende smil vores halvanden times lange samtale.1

Men J.H. Schultz var ikke udelt begejstret for psykoanalysen. Den psykoanalytiske behandlingsmetode appellerer til klientens passivitet, mente han. Resultatet bliver ofte en langvarig afhængighed af terapeuten. Det gjaldt følgelig om at finde en psykoterapeutisk fremgangsmåde, som kunne undgå sådanne ugunstige aspekter.

Psykofysiologisk forskning og hypnose

En af J.H. Schultz' vigtigste inspirationskilder blev forløberen for den moderne neurovidenskab, neurologen Oskar Vogt (1870-1959).

Oskar Vogt var ivrigt optaget af sammenhængen mellem det psykiske og det fysiske2 og havde i denne forbindelse forsket i søvn og hypnose3. Herunder registrerede han, at flere af hans patienter, efter at have gennemgået en serie hypnotiske sessioner, blev i stand til selv at sætte sig i en tilstand, der på væsentlige punkter ligner en hypnotisk trancetilstand, og hvorunder følelsen af tyngde og varme synes at have en funktionel betydning. Patienterne fortalte, at de selvhypnotiske øvelser, regelmæssigt udført, kunne medvirke til at reducere stresspåvirkninger som træthed og spænding. Andre forstyrrende symptomer, bl.a. hovedpine, kunne undgås.

Schultz gjorde lignende iagttagelser. Flere forsøgspersoner rapporterede, at de under de indledende faser af hypnosen oplevede to fornemmelsestyper: følelser af afslapning og tyngde i arme og ben, til tider i hele kroppen, samt følelser af behagelig varme.

Schultz gik nu den anden vej rundt og begyndte at eksperimentere med at frembringe en hypnotisk trancetilstand ved at anmode sine forsøgspersoner om først at tænke på tyngde i arme og ben, og derefter at forestille sig en følelse af varme i arme og ben. I de tilfælde, hvor en forsøgsperson rapporterede om tilsvarende virkninger af tyngde og varme, tilføjedes en koncentration om hjerte – og åndedrætsaktiviteten. På grund af den almindelige antagelse af den beroligende virkning af varme bade og kølige omslag hos ophidsede og anspændte personer, bad Schultz herefter forsøgspersonen om at tænke på varme i maveområdet og sluttelig at forestille sig en kølig pande.

Ud fra en koncentration om nævnte seks områder: arme, ben, hjerte, åndedræt, mave og pande, udvikledes gradvist en præcis og systematisk fremgangsmåde, benævnt den autogene træning (AT), som dels skulle anvendes som en træningsmetode tilgængelig for andre psykiatere samt dels skulle medvirke til at gøre træningsmetoden videnskabelig prøvbar.

I sine værker beretter J.H. Schultz om, hvordan han fik flere af sine ideer fra gamle og pålidelige erfaringer med anvendelsen af hypnose.

Det var portugiserenJosé Custodio da Faria(1756-1819), der først havde demonstreret muligheden af selvsuggestion, altså selvhypnose.