Birgitte Dyrberg

Min farfar, nazispionen

mellemgaard

Min farfar, nazispionen

© 2015 Birgitte Dyrberg og Forlaget mellemgaard

Sat med Palatino og Trajan

Redaktør: Simon Buchholtz

Grafisk produktion : KWG Design, Odense

Grafiker: Therese Buch-Andersen

Tryk: Totem

1. udgave, 1. oplag

ISBN 978-87-93305-99-1

Kopiering af denne bog må kun finde sted på institutioner,

der har indgået aftale med Copy-Dan, og kun inden for de

i aftalen nævnte rammer. Det er tilladt at bringe korte uddrag

i forbindelse med anmeldelser.

www.mellemgaard.dk

Tidligere udgivelser:

Kidnappet (2014)

Forord

Denne bog er skrevet til ære for min far, Leif Pedersen, der i hele sit sene voksenliv levede med skammen over sin far, der var spion for tyskerne før og under 2. verdenskrig. Min far døde, 69 år gammel, i sommeren 2011. I flere år inden sin død forsøgte han at få mig til at skrive om min farfar, men jeg fandt det flovt og pinligt at nedstamme fra ham. Far gav mig seks mapper med breve fra familie, noter fra samtaler med familiemedlemmer og andre, som kendte farfar; 69 håndskrevne sider om farfars liv fra 1938 til 1945, oplysninger fra diverse arkiver og billeder af den del af familien. Og ikke så få gange har jeg hørt min fars triste beretning om familiens sorte får, min farfar.

I starten af 2014 besluttede jeg mig så for at dele min og min fars viden med interesserede læsere, da jeg var kommet til den overbevisning, at ingen ville klandre mig eller mine børn for min farfars grusomheder. Samtidig finder jeg det også vigtigt, at min farfars dårlige gerninger kommer ud i offentligheden, da det er med til at give os alle et større overblik over besættelsestiden.

Navnene på familiemedlemmerne er korrekte, men jeg ved ikke, om de øvrige, omtalte navne stemmer overens med virkeligheden. Det skrev min far ikke i sit udkast til mig.

For en sikkerheds skyld vil jeg gerne fortælle, at jeg på ingen måder har sympati for min farfar. Tværtimod.

Min farfar, Nordahl Pedersen, som 30-årig og min far, Leif Pedersen, som 35-årig.

Min farfar, Nordahl Pedersen, blev født den 20. februar 1914 i Sankt Jørgensbjerg i Roskilde. Han blev både kaldt Berg og Roskildemanden, men jeg omtaler ham kun som farfar. Han voksede op i byen, gik i skole i byen og var den fjerdeyngste af en søskendeflok på ti. Min oldefar, Jens Pedersen, var reparatør på Sct. Hans Hospital, og de boede i en lille tjenestebolig med stråtækt tag på Vesterled 4. Huset var tilknyttet Sct. Hans. Min oldemor, Inger Cathrine, var hjemmegående. Hun døde, da farfar var 17 år gammel. På daværende tidspunkt var farfar i lære som snedker i Roskilde.

Familien var både før og efter morens død tæt knyttet. De var gode til at diskutere og holde sig samfundsorienterede i farfars barndomshjem.

Efter børnene flyttede hjemmefra, fortsatte de kontakten med faren og hinanden med besøg, men også via en ivrig brevudveksling. Flere af disse breve fremgår i denne bog. Derfor nævner jeg her, hvem børnene giftede sig med:

Farfar giftede sig med farmor, Ketty Betzer, i 1941

Farfars søster Ane Marie Petersen giftede sig med Niels Juel Andersen i 1924, og efter hans død giftede hun sig med Henry Peter Nielsen

Farfars søster Valborg Jensine Petersen giftede sig med Knud Rasmussen

Farfars bror Henry Petersen giftede sig med Menna (Musse)

Farfars bror Hugo Pedersen giftede sig med Eva

Farfars søster Agnes Marie Petersen giftede sig også med en Knud

Farfars bror Gunnar Asger Petersen giftede sig med Ulla

Jeg ved ikke, om farfars bror Viggo Petersen og søster Minna Petersen giftede sig.

Mine oldeforældre Jens og Inger Cathrines børn – herunder min farfar.

Nordmanden Svend Thorbjørn

Efter endt uddannelse arbejdede farfar en tid på en ligkistefabrik og var blandt andet et år i Norge for at restaurere møbler i en kirke. Der lærte han i 1935 nordmanden Svend Thorbjørn at kende. Farfar var på daværende tidspunkt 21 år. Thorbjørn var nazist og havde arvet en fjeldhytte ved en lille sø i Blefjell, der var et par timers kørsel fra Oslo. Farfar havde siden starten af teenageårene interesseret sig for nazismen og fulgt meget med i, hvad der blev skrevet i aviserne. Efter sigende skulle det også have været det store samtaleemne i hjemmet og blandt farfars venner. Efterhånden som teenageårene gik, blev farfar mere og mere optaget af Hitlers gøren og laden i Tyskland. Han var fascineret af, at Hitler og det nationalsocialistiske tyske arbejderparti afskaffede den enorme arbejdsløshed i landet. Som Hitler troede farfar på, at det kommunistiske Sovjetunionen stod i ledtog med jøderne om at ville erobre verdensherredømmet. Han var simpelthen bange for, at Sovjetunionen ville besætte først Polen og Tyskland og derefter Danmark. Thorbjørn var utilfreds med det norske demokrati og så gerne, at regeringen blev skiftet ud med nazistpartiet. Farfar og Thorbjørn havde politisk fodslag. De blev de bedste venner og tilbragte en stor del af deres fritid sammen, mens farfar arbejdede i Norge.

Farfar og Thorbjørn kørte ofte til Oslo i Thorbjørns bil. Der traf de nogle piger, som ofte var med i Thorbjørns fjeldhytte. Tiden i hytten blev brugt til fiskeri og fjeldvandring. De sniffede en del valmuer, noget, min farfar havde lært i Roskilde i barndommen. En af pigerne, syttenårige Nubi Gunnarson, var en høj, flot, lyshåret pige, der altid gik med hestehale. Farfar og Nubi blev forelsket og indledte et forhold. Nubis far var præst i Oslo, og han sympatiserede med nazistpartiet. Nubis mor var danskfødt, men havde boet det meste af sit liv i Norge. Parret tilbragte meget tid sammen, og efter et halvt års tid fortalte Nubi, at hun var blevet gravid. Hendes forældre havde opdaget det og var blevet rasende. Nubi blev derfor sendt til en slægtning i Larvik, hvor hun skulle blive, til hun havde født barnet, så familien kunne undgå skandale hos præstemyndighederne. Farfar ville gerne have giftet sig med Nubi, men fandt ikke, at tiden var inde, da han ikke økonomisk kunne forsvare at stifte familie. Nubi og farfar talte meget om ægteskab, og inden de skiltes, lovede de hinanden evig troskab.

I 1936 var farfars arbejde ved at være slut i Norge, og da han var blevet indkaldt til den danske marine, var han nødt til at rejse hjem. Han var trist over at forlade Norge, og han kom da også til at savne både Thorbjørn og Nubi.

Farfars tid i marinen var en økonomisk trang tid, selvom han fik kost og logi og 10 kroner i måneden.

Farfar som 22-årig i sin marineuniform.

Spion i Norge

Farfar var yderst begavet og havde nemt ved at skabe kontakt til andre og få venskaber. Han var humoristisk, tiltalende, charmerende og en flot mand. Til gengæld havde han ingen skrupler over at afbryde venskaberne igen. Mange af farfars venskaber blev kun til overfladiske venskaber, ofte fordi han udnyttede dem, men det kommer jeg ind på senere i bogen.

Ved en flodeøvelse med den tyske marine i 1938 kom farfar i kontakt med nogle tyske officerer, der havde bemærket hans evner og gejst for nazismen. Han blev inviteret til en kammeratskabsaften i Flensborg. Her blev han kontaktet af en marineofficer fra den tyske efterretningstjeneste. Officeren spurgte farfar, om han kunne tænke sig at rejse til Norge for at hente nogle oplysninger. Det ville blive godt betalt. Farfar var næsten færdig i den danske marine og vidste ikke, hvad han skulle lave. Hans tro på nazismen var blevet endnu stærkere, efter han havde lært Thorbjørn at kende, så han fandt det helt naturligt at kæmpe for nazismens sag. Samtidig havde han en interesse i at komme til Norge igen, for han længtes efter Nubi, som han ikke havde hørt fra i to år. Han tog mod jobbet, og ved samme lejlighed meldte han sig ind i nazistpartiet. Han vidste godt, hvad tyskerne skulle bruge den viden, han samlede ind, til, men da det var i en god sags tjeneste, havde han ingen samvittighedskvaler over det.

Få uger efter rejste han til Norge.

Her kontaktede han Thorbjørn. Thorbjørn tilbød ham at bo i sin fjeldhytte, når han var i Oslo-området, hvilket han tog imod. Farfar turde ikke fortælle det til Thorbjørn, så han bildte ham ind, at han skulle sælge høreapparater og fotoudstyr for et dansk firma, og at de havde stillet den varevogn, han kørte i, til rådighed.

Thorbjørn fortalte, at Nubi vist var blevet gift med en mand fra Narvik. Det gjorde farfar trist, og han undrede sig i lang tid over, hvorfor hun havde gjort det mod ham, da de havde haft så mange dejlige timer sammen ved søen i Blefjell, i den gamle sølvmine, og så havde de jo lovet hinanden evig troskab. Sølvminen var deres fælles hemmelighed, som de havde opdaget ved en tilfældighed, en dag de havde gået en tur i fjeldområdet.

Thorbjørn arbejdede som geolog i Rjukan på en fabrik med tungtvandsforsøg, der kunne bruges i krigsindustrien. Det passede som fod i hose til farfars tyskerjob, der var at indsamle oplysninger om offentlige bygninger, skaffe kort over byer og få oplysninger om vanddybderne i Oslofjorden og informationer om militærinstallationerne langs bredden.