Tilegnet

Denne digtsamling er tilegnet min mand og vores datter, som hver dag ser mig med smerter og lever med mig under de vilkår, det giver. Til vores skønne datter, hvis forstående, omsorgsfulde og positive sind varmer på de hårde dage. Til min tålmodige og kærlige mand, som er sammen med en anderledes kvinde end den, han giftede sig med, men som han stadig ønsker at være sammen med – trods alt.

Titelblad

heidi n. janum

Smertens sande ansigt

mellemgaard

Kolofon

Smertens sande ansigt
© 2016 Heidi N. Janum og Forlaget mellemgaard

Redaktør: Susanne Ove
Grafisk produktion: KWG Design, Odense
Grafiker: Susanne Skovmøller og Kirketerp Creative
Omslag: Sabine Puk Sørensen

ISBN 978-87-93420-84-7

Kopiering af denne bog må kun finde sted på institutioner,
der har indgået aftale med Copy-Dan, og kun inden for de
i aftalen nævnte rammer. Det er tilladt at bringe korte
uddrag i forbindelse med anmeldelser.

www.mellemgaard.dk

Indledning

Ca. 850.000 danskere lider af kroniske smerter. Jeg er en af de danskere. I 2012 fik jeg diagnosen fibromyalgi. En diagnose, som 100.000 andre danskere også har.

Denne bog er ikke kun tiltænkt fibromyalgipatienter, men alle, der lever med kroniske smerter. Min erfaring siger mig, at de følelser, der udspringer fra det at leve med kroniske smerter, tit er de samme. Denne digtsamling indeholder alt fra frustration, frygt, tabte drømme og sorg, til glæder, overraskelser, lettelser og sidst, men ikke mindst, nye drømme. Jeg har valgt at udgive mine digte, fordi jeg i starten af mit sygdomsforløb var på et kursus, der handlede om smertehåndtering, og her mødte jeg andre smertepatienter, som fortalte mig, at de kunne genkende sig selv i mine digte, fordi digtene beskrev, hvad de ikke selv kunne finde ord for. Jeg håber, at jeg igennem denne digtsamling kan hjælpe andre med at sætte ord på de følelser, de har, når de er plaget af smerter – nogle hver dag, hvert minut, hvert sekund.

Endvidere er bogen tiltænkt pårørende og behandlere til kroniske smertepatienter. Dette for at få et bedre indblik i, hvordan det er at leve med kroniske smerter og på den måde give dem noget, de kan bruge til at få et bedre samvær med personen.

God læselyst.

Heidi N. Janum

Smerter

Ubudne gæster

Det banker på døren.

Jeg aner uråd og tør ikke åbne.

Døren sparkes ind, og den skyder mig ned.

Smerten.

Jeg får smerter, som jeg aldrig har mærket før.

Min entre er blevet til et mylder af ubudne gæster.

Jeg kender ikke mere min krop.

Alt er forandret.

Smerterne tiltager konstant.

Ingen steder er efterhånden helle.

Alt er på kort tid forandret.

På kort tid forandret.

Gråd

Badets varme omslutter mig.

Fortvivlelse og gråd løber ned ad mine ben.

Jeg forstår ikke.

Hvorfor er disse smerter tildelt mig?

Jeg er bange.

Hvad betyder de?

Skal jeg dø?

Jeg holder et håndklæde op foran min mund.

Hårdt – så ingen kan høre mig.

Jeg har sådan brug for at få luft.

Min krop er ved at eksplodere.

Jeg sætter mig ned.

Giver mig selv lov til at græde.

Stille.

Ondskabens rødder

Følelserne slår sine rødder der,

hvor det gør allermest ondt.

Lettet, men med et grædende hjerte,

bliver vandringen med uens skridt.

Diagnosen er fundet,

men smerterne holder aldrig op.

Røddernes torne fæstner sig.

Hvert hjerteslag bliver ujævnt.

Jeg falder om.

Levende, men død.

Tvangsægteskab

Jeg har på fornemmelsen,

at jeg hellere må sige ordentligt goddag,

da vi skal vandre sammen i mange år.

Du er lige nu min fjende, jeg forstår dig ikke.

Dine betændte pigge stikker.

Hvad har jeg dog gjort?

Med vandresko tramper du på min følsomme krop,

og du har ikke engang spurgt om lov.

Jeg kan endnu ikke se dig som en livsledsager,

men mere som en frygtindgydende gidseltager.

Jeg har på intet tidspunkt sagt velkommen,

alligevel tror du, jeg er bruden, og du er gommen.

Jeg har ikke valgt dig

Ikke valgt dig.

Men du har valgt mig.

Hvorfor?

Mit indre drukner.

Jeg har fået svømmehud.

Du forhindrer mig i at være det menneske,
jeg ønsker at være;

at være der for dem, jeg elsker.

Du er nu min fjende,

men jeg håber, at jeg med tiden lærer dig bedre at kende.

I første omgang – goddag fibromyalgi.

Berøring

Når du rør ved mig,

forsvinder jeg langsomt

ind i dit magtfulde univers.

Din berøring er ikke kærtegn,

men føles som slag på min følsomme hud.

Når du rør ved mig,

forsvinder jeg langsomt.

Dine slag bliver til indre ord, som modbydeligt
indtager mit sind.

Jeg er i din magt.

Min verden er langt væk, og de sidste intense forsøg
på at holde ved er tabt.

Når du rør ved mig,

forsvinder jeg langsomt.

Min verden er for altid et minde,

der fylder mit hjerte med glæde

og med sorg.

Når du rør ved mig,

forsvinder jeg langsomt,

men sikkert væk.

Flammer

Du skyder ild ind i alle mine blodbaner.

Jeg tænker ikke på andet end at få den slukket.

Rindende vand løber konstant ned gennem mit svælg,

men det bliver ved.

Det spreder sig.

Flammerne bliver større.

Jeg brænder op indvendig.