OPRØRET 2

BIND 2: Afsløring af Kobranetværket

Skrevet af Jacob Oliver Krarup

OPRØRET 2

Bog 2: Afsløring af Kobranetværket

Text: © Jacob Oliver Krarup

Forsideillustration: © Tomas Præstholm

Redigering: Emil Blichfeldt

Korrektur: Finn Frederik Krarup

ISBN: 978-87-999699-2-0

Læs mere om Oprøret på www.jacobkrarup.dk

Originalbog udgivet af forlaget Calibat.

E-bog udgives af Optic Circus Press.

Kapitel 1

Centervagten

Der er mennesker overalt. En efter en bliver varerne revet ned fra hylderne. Ned i kurven. Jeg står foran en kasse med frugter. Ser mig omkring. Ingen holder øje med mig. Jeg har ikke fået noget at spise det sidste døgn. Jeg tager en mango og gemmer den under jakken. Jeg ser op og får øjenkontakt med en centervagt nogle meter borte. Jeg prøver at undvige, men han begynder at gå hen mod mig. Jeg bevæger mig mod udgangen. Først langsomt, men når snart op i tempo, indtil jeg løber. Jeg kigger bagud. Han er lige bag mig.

”STOP!” råber han efter mig.

Jeg sætter farten op. Endnu hurtigere. Glider gennem mængden af mennesker. Siden jeg kom til Elysium for to uger siden, har jeg vænnet mig til at bevæge mig hurtigt. Næsten lydløst. Uden at vække opmærksomhed. Sveden trænger sig på. Jeg ser mig igen tilbage. Han er væk. Jeg er kun nogle få meter fra udgangen nu, men har stadig fart på. Jeg kan mærke luften udefra.

SCHMAK! Alt føles som langsom gengivelse. Gulvet kommer nærmere. Min kæbe tager stødet og dunker i nogle sekunder, før jeg kommer til mig selv igen. Mine ben forsvandt under mig. Foran mig står en stor, sort uniform. Endnu en vagt. En kraftig hånd tager fat i min skulder og løfter mig op.

”Du mangler vist at betale noget.” Jeg kan mærke hans cigaretånde i mit ansigt, og den mørke, hæse stemme giver et gib i hele kroppen.

”Kan du se det kamera deroppe?” Han peger op mod loftet i indkøbscentret.

Jeg ser op og nikker.

”Det kamera ser alt.” Han lægger vægt på ordet alt og smiler skævt til mig. ”Også den frugt du har der.” Han holder stadig et stramt greb om min skulder. Det føles som om hans fingre borer sig gennem mine muskler. Smerten er ulidelig, men jeg holder den inde i mig selv. Han begynder at slæbe mig efter sig. Hen mod en dør midt i centret. Kun for personale, står der på den. Det er første gang, jeg er blevet taget i at stjæle. Jeg har også kun gjort det de sidste to uger, mens jeg har boet på gaden i Elysium. Slummen er nok et mere rigtigt udtryk. Det er altid mad, vi må stjæle. Vi kan ikke få det på andre måder. Ingen har penge hernede.

Vagten presser mig gennem horden af mennesker. Der bliver flere og flere jo længere vi bevæger os ind i centret. Luften bliver tættere. Tungere. Grebet om min skulder er løsnet. Han koncentrerer sig mere om at bevæge os uden om kunderne. Glemmer at holde ordentligt fast. Det er nu, jeg har en chance. Døren med Kun for personale-skiltet er lige foran mig. Vagten tager for let på det. Der er mange mennesker her. Med ét river jeg mig løs og forsvinder hurtigt ned mod gulvet. Jeg er heldigvis meget mindre end ham, så jeg kan kravle gennem folks ben, mod udgangen. Vagten bevæger sig febrilsk rundt. Søger, men kan ikke se mig. Jeg holder mig nede ved gulvet. Det er min bedste chance lige nu. Luften bliver mere frisk. Jeg nærmer mig exit…