EMMA DARCY

Drømmenes mand

Oversat af Lissi Nordahn

MINISERIE: EN SAGA BLOT

En hemmelighed, to rige og sexede brødre og hundrede røde roser … Dette er den sidste del af miniserien, En saga blot.

Emma Darcy var oprindeligt lærer i engelsk og fransk, men skiftede til en karriere som computerprogrammør. Hun er gift, har tre sønner og bor på en stor ranch i Australien. Men som den menneskekender, hun er, har hun altid interesseret sig for forholdet mellem mennesker og oplevet kærlighedsromanen som spændende. For hende er det udfordrende, kreativt og stærkt afhængighedsskabende at skabe sine egne hovedpersoner.

FØRSTE KAPITEL

En højtelsket datter bliver begravet i et forkert gravsted.

En mand graver i et andet gravsted.

En hund går amok i mindeparken og får englene til at tabe hovedet … i bogstavelig forstand.

Sikke en morgen!

Lucy Flippence var på vej til Greenlands kirkegård, hvor hendes job var at tage sig af den slags bøvl. Men tænk, at det skulle ske på en mandag, og så netop denne mandag. Det var hendes søsters fødselsdag. Hun ville så gerne invitere Ellie på frokost, især fordi hun var ved at dø efter at se hendes nye tøj og frisure.

Hun ville nok se ud, som om hun havde været hos en stylist, og det var også på høje tid. Ellie fyldte 30 år, og i de sidste to år havde hun begravet sig i sorte og grå nuancer og været så optaget af at være Michael Finns personlige assistent, at hun ikke havde noget privatliv mere. Ikke en eneste mand havde kunnet aftvinge hende nogen interesse.

Lucy forstod det bedre efter den hæslige oplevelse på den irske pub i Port Douglas. Den havde ødelagt hele hendes weekend sammen med vennerne. Fyren havde lignet en lovende prins, men vist sig at være en hæslig frø. Det gjorde de alle sammen før eller senere, syntes hun. Hun var 28 og havde endnu ikke mødt en eneste mand, hvis skinnende rustning blev ved med at skinne.

Men hun havde nu ikke tænkt sig at give op. Hun nød at forelske sig, elskede følelsen af at være elsket, også selvom hun vidste, at det ikke ville vare ved. Det var prisen værd. Hun ville altid søge det, der føltes godt og rigtigt. Det havde hendes mor sagt, at hun skulle … hendes mor, der havde giftet sig med en hæslig frø, nemlig hendes far, fordi hun var blevet gravid med hendes storesøster, Ellie.

– Den fejl må du aldrig begå, Lucy. Vær forsigtig.

Og det var hun.

Altid forsigtig.

Det var også, fordi hun ikke ville have børn. Hun var ordblind og ville ikke give det videre til et barn. At sætte et barn i verden med de samme problemer, som hun havde, var ikke en kærlighedshandling. Det blokerede for så mange muligheder og eventyr, som andre mennesker bare tog for givet.

Tanken om, at et uskyldigt barn skulle blive født med en hjerne, der var skruet sammen som hendes, vakte stærkt negative følelser i Lucy. Hun ville ikke risikere det. Og det betød, at hun sandsynligvis aldrig ville gifte sig. Det gav ikke rigtig nogen mening, hvis det ikke var for at skabe en familie.

Men hun havde selvfølgelig det håb måske at møde en prins, der var ligeglad med at få børn, eller måske en, der også var ordblind og derfor ikke havde noget imod at leve sammen med hende. Disse muligheder havde hun ikke udelukket. De gav hende styrke til at komme videre og få mest muligt ud af sin rejse gennem livet.

Kirkegården lå i udkanten af Cairns og dukkede frem forude. Den hed meget passende Greenland, Grønland, fordi den var så frodig og grøn, som alt andet heroppe i det nordlige Queensland. August var altid en dejlig måned, og Lucy var glad for, at hun ikke sad indespærret på et kontor i det dejlige vejr.

Da hun kørte varebilen ind på parkeringspladsen, fik hun øje på en mand, der stod og gravede. En ældre mand. Lucy kunne med det samme se, at det ikke ville være risikabelt at gå hen til ham. Det var hun normalt heller ikke bange for, for hendes fremtoning plejede at afvæbne de fleste.

Hun elskede at klæde sig spændende på. Søndagsmarkedet i Port Douglas var en guldgrube af spændende ting. Træperlerne og armbåndene, hun havde købt i går, så godt ud sammen med læderbæltet og sandalerne, der var snøret op om hendes ben, og så en hvid bluse og miniskørt. Hun havde sat sit lange, lyse hår op, så man også kunne se hendes dinglende ørenringe. Hun lignede virkelig ikke en embedsmand på arbejde, og det var halvdelen af sejren, når hun skulle have fremmede mennesker i tale og få dem til at stole på hende og rette ind efter det, hun sagde.

Den ældre mand fik øje på hende. Han holdt op med at grave og lænede sig op ad spaden. Han så op og ned ad hende. Det gjorde de fleste mænd uanset alder. Hun kunne se to store plastikposer med pottemuld på jorden ved siden af ham, og bag dem så hun toppen af en rosenbusk.

– Hm, De er en fryd for øjet, unge dame. Hans mund buede sig i et lille sorgmuntert smil. – Skal De besøge et elsket menneske?

– Ja. Min mor ligger begravet her, svarede Lucy og gengældte hans smil. Mandens ansigt var så furet og fyldt med alderspletter, at hun mente, han måtte være langt over 80, men kroppen virkede smidig og rank. Han måtte være en aktiv mand.

– Deres mor, hm? Så må hun være død i en ung alder.

Lucy nikkede. – Hun blev kun 38.

10 år ældre end hun selv var nu. Et faktum, der hele tiden lurede bagest i hendes hoved og pressede hende til at få så meget ud af livet som muligt.

– Af hvad?

– Kræft.

– Åh, det er en vanskelig død. Han rystede på hovedet. – Jeg bør nok være taknemlig for, at min kone døde så hurtigt. Et hjerteslag. Næsten 75 år gammel. Lige før vores diamantbryllup.

– Det lyder, som om De havde et lykkeligt ægteskab, sagde Lucy og spekulerede på, om det var sandt. Nogle par blev jo kun sammen, fordi de ikke kunne overskue at gå fra hinanden.

– Min Grace var vidunderlig. Hans tonefald var kærligt og længselsfuldt. – Jeg ville ikke bytte for noget. Hun var den bedste og den eneste ene for mig. Jeg savner hende inderligt. Hans øjne var blevet blanke.

– Det gør mig ondt, svarede Lucy stille og ventede på, at han blev rolig igen. – Er De ved at plante en rose til hende?

– Ja, svarede han med ru stemme. – Grace elskede roser. Især denne her. Den dufter fantastisk. Ikke sådan som de drivhusroser, de sælger i forretningerne nu om dage. Prøv engang. Han bukkede sig ned og løftede busken op.

Rosen duftede pragtfuldt. – Åh ja. Og hvor er den yndig!

– Jeg har gravet den op hjemme i vores have. Jeg kunne ikke lade Grace ligge her uden en rose fra vores have. Og det var hendes yndlingsrose.

– Hør, mr. …? hun løftede spørgende øjenbrynene.

– Robson. Ian Robson.

– Jeg hedder Lucy Flippence. Mr. Robson, jeg er ansat i kirkegårdsadministrationen. Der er en, der har ringet og sagt, at De står her og graver. Så jeg er sendt herhen for at finde ud af, hvad De laver. Men jeg kan jo se, at det er helt i orden.

Han rynkede panden. – Jamen, jeg vil bare plante rosen.

– Det kan jeg se, svarede Lucy beroligende. – Det er helt i orden. Og De rydder op efter Dem og efterlader Deres kones grav smukkere end før, ikke sandt?

– Selvfølgelig, miss Flippence. Og jeg lover, at jeg vil passe og pleje rosen for min Grace.

Lucy smilede varmt til ham. – Det er jeg sikker på, at De vil. Dejligt at møde Dem. Så vil jeg gå hen til min mor.

– Gud velsigne Dem, svarede han.

– I lige måde.

Lucy var sikker på, at Ian Robson havde været Graces prins. Den hengivenhed, hun kunne mærke, måtte være udtryk for, at det havde været ægte kærlighed. Den form for kærlighed, der varer livet ud. Det var en trøst at vide, at den slags fandtes. Ja, hun kunne jo selv møde den, hvis hun var heldig. Meget, meget heldig.

Hun stoppede ved sin mors grav og sukkede tungt over inskriptionen, som Ellie havde insisteret på.

Veronica Anne Flippence

Elizabeth og Lucys højtelskede mor

Der stod ikke Georges højtelskede kone, for det ville være en stor løgn. Da deres mor havde fået kræft, havde deres far forladt dem. Ikke fordi han ville have været til megen hjælp i de lange, lidelsesfulde måneder. Hver gang han kom hjem fra minen i Mount Isa, drak han sig fuld og var grov. Det var godt, at han havde holdt sig væk; men det viste virkelig, at han ikke besad nogen form for anstændighed … en frø af værste skuffe. En hæslig skrubtudse!

Ellie havde senere fundet ud af, at han havde levet sammen med en anden kvinde i Mount Isa. Oven i alt det andet havde han levet et dobbeltliv. Lucy var glad for, at han var forsvundet ud af deres liv. Hun hadede ham for ikke at have givet deres mor den kærlighed, hun fortjente. I det ægteskab havde der udelukkende været torne og ingen roser, så vidt Lucy kunne huske.

– Det er Ellies fødselsdag i dag, mor, sagde hun. – Det ved du sikkert. Jeg har købt en pragtfuld sommerfuglebluse og en yndig nederdel til hende. Hendes liv kører virkelig i en kedelig skure for tiden, og jeg vil have hende ud af den skure. Du bad os om at passe på hinanden, og Ellie gør mere end nok for at hjælpe mig med min ordblindhed. Så nu vil jeg prøve at hjælpe hende med at møde en prins. Fyre lægger mærke til farvestrålende mennesker. Hun må give sig selv en chance, ikke?

Lucy smilede over det, Ellie havde sagt i telefonen her til morgen. Hun havde taget det smukke tøj på og havde klippet sit hår og farvet det kastanjebrunt. Det lød som et skridt i den rigtige retning. Hvis bare hun ville slappe af og også nyde livet lidt. Det kunne fyre godt lide. De summede nærmest rundt om kvinder, der udstrålede glæde.

– Hvis du kan udvirke et mirakel, mor, så ville det være fantastisk, hvis der dukkede to prinser op i dag, ikke? Det ville virkelig være en passende 30-årsfødselsdag for Ellie og for mig. Lucy sukkede dybt ved tanken om, hvor usandsynligt det var. – Jeg skal hen og finde nogle englehoveder, så de ikke går mere i stykker, end de allerede er. Farvel igen.

Da hun kom hen til mindeparken, mistede hun vejret over antallet af hovedløse engle. Det måtte have været en stor schæfer eller en granddanois. Den var virkelig gået amok. Hun samlede et af hovederne op og opdagede, hvor tungt det var. Hun måtte hente bilen. Det tog hende over en time at få dem alle sammen op i bilen, så hun kunne køre dem hen til stenhuggeren.

Hun så på uret og vidste, at besøget hos stenhuggeren måtte vente. Ellers risikerede hun, at hendes søster var gået alene til frokost, inden hun nåede frem.

Det var umuligt at finde en parkeringsplads ved Finn’s Fisheries. Hun halvløb tilbage mod Ellies kontor og var der et par minutter over 12. Hun ventede, til hun havde fået vejret, bankede på og åbnede døren på klem, så hun kunne stikke hovedet ind og se, om Ellie var ledig.

Og der sad Ellie! En helt ny Ellie!

– Må jeg komme ind?

– Ja.

Hun bogstaveligt talt brasede ind og drejede sig rundt for at lukke døren bag sig. Så dansede hun hen mod skrivebordet i glæde over den dramatiske forandring, der var sket med hendes søster.

– Åh … Dit hår, Ellie! Pragtfuldt, udbrød hun begejstret og satte sig på kanten af skrivebordet. – Det er meget sexet. Du får det der, du ved, sexede look, som om du lige er tumlet ud af sengen. Og farven klæder dig virkelig og passer fuldkommen til tøjet. Du ser pragtfuld ud. Og nu skal du fortælle mig, at du også føler dig pragtfuld.

Hendes søsters ansigtsudtryk, der havde været en anelse skeptisk, ændrede sig, og hun smilede. – Jeg er glad for forandringen. Og … typisk for Ellie … spurgte hun så, hvordan Lucys weekend havde været.

– Åh sådan lala, svarede Lucy og viftede ud i luften med hånden. – Men jeg har haft den mest forfærdelige morgen.

Hun havde ikke lyst til at tale om ham fyren på den irske pub. Ingen negative kommentarer om mænd i dag, hvor Ellie så så smuk ud. I stedet fortalte hun om alt det, der var sket på kirkegården, og om alle englehovederne.

Det var en fin historie, men hun kunne se, at Ellie ikke rigtig hørte efter. Hendes blik gled hele tiden hen mod døren i den anden ende af lokalet.

– Englehoveder …, lød en stemme fuld af undren.

Stemmen sendte en skælven gennem Lucy. Hun vidste ikke, om stemmevibrationer kan ramme en i hjertet, men hun følte det, som om den stemme gjorde det. Hun drejede hovedet for at finde ud af, hvem der ejede den stemme.

Og der stod han … høj, flot og mørk. Indbegrebet af en eventyrprins!

ANDET KAPITEL

Alle tanker blev blæst ud af hovedet på Michael Finn, da han så kvinden, der sad på kanten af Elizabeths skrivebord. Først så han benene. Lange, smukke, brune ben. Og læggene, der blev fremhævet af de sandalstropper, der snoede sig op ad dem. Et hvidt miniskørt og en hvid bluse, der faldt ud over den ene smukke skulder. En masse skinnende, lyst hår var sat løst op, så nogle lokker dansede om ansigtet.

Ansigtet var vendt mod Elizabeth, og der var bestemt heller ikke noget i vejen med hendes profil. Et fascinerende smilehul dukkede op og forsvandt, alt imens hun gestikulerede yndefuldt med armene og talte med en meget melodiøs stemme. To store, runde ørenringe dinglede mod den yndige lange hals, og armbåndene ringlede, hver gang hun brugte arme og hænder til at understrege det, hun fortalte. Han var fuldstændig hypnotiseret.

Englehoveder …

Han fattede ikke, hvad der skete med ham, og da han hørte ordet englehoveder, voksede hans oplevelse af, at han befandt sig i en anden verden.

Han plejede at vurdere en kvinde, før han besluttede sig for, om han ville bruge tid på at lære hende at kende for ikke at tale om at indlede et forhold til hende. Han plejede at tage sig god tid, fordi det var så kedsommeligt at skulle afbryde et forhold, når han fandt ud af, at det ikke passede ham. Men det sus, han følte ved synet af den skabning, der sad på kanten af Elizabeths skrivebord, skabte et rasende behov for at få kontakt, før skabningen som et andet åndesyn forsvandt.

Hun vendte ansigtet om mod ham. Hendes yndige ansigt lyste op i overraskelse, og hendes øjne blev større. Store, brune øjne med ravfarvede prikker i. En skinnende læbestift understregede hendes yppige, sexede mund, der åbnede sig og udstødte et wauw!

Det var et ekko af det wauw, der sydede i Michaels hjerne, og han mærkede, at han stirrede, mens hendes blik løb fuldkommen ugenert ned over ham. Hendes åbenlyse interesse virkede som et elektrisk stød … han blev seksuelt tændt. Det var aldrig før sket for ham, at han reagerede så umiddelbart seksuelt, ikke engang som opløben teenager. Det var en fuldkommen ny oplevelse, og han var fyldt 35. Det var en anelse ubehageligt. Han plejede at bryste sig af altid af have kontrol over en situation.

– Er du Ellies chef? spurgte hun og lagde hovedet lidt på skrå, som om hendes hjerne vurderede mulighederne.

– Ellie …?

Det tog ham et øjeblik at vride sine tanker fri af det begær, der brusede gennem ham, og forbinde navnet Ellie med Elizabeth. – Ja, ja. Det er jeg, fik han endelig svaret. – Og du er?

– Lucy Flippence. Ellies søster. Jeg arbejder i kirkegårdsadministrationen, så jeg må tit tage mig af engle og deres hoveder, svarede hun, som om hun var nødt til at forklare ham, at hun ikke var et åndesyn, men et helt almindeligt menneske med et job, der skulle passes.

– Javel, sagde han og syntes ikke, at hun var spor almindelig.

Hun rejste sig fra skrivebordet og kom hen mod ham med hånden rakt frem. Velformede, vuggende hofter. Højbarmet. Slank og så udsøgt kvindelig, at alle hans hormoner gik amok.

– Dejligt at møde dig. Hendes smil var henrivende. – Er det i orden, at jeg kalder dig Michael?

– Naturligvis. Han tog hendes hånd og holdt fast i den. Dens bløde varme fik hans hud til at summe.

Så registrerede han en bevægelse ud af øjenkrogen og kom i tanker om, at han lige var kommet ud fra en alvorlig forretningsdiskussion med sin bror. Harry forventede at blive præsenteret. Mærkede han det samme? Ønskede han, at Lucy skulle se på ham? Det håbede han virkelig ikke. Han ville nødig kæmpe med sin bror om en kvinde, men med denne kvinde ville han gøre det, hvis det blev nødvendigt. En vild, primitiv trang til at besidde hende hvirvlede gennem ham.

Han forsøgte at sende et signal til Harry, da han vendte sig om for at præsentere ham. Forbudt område! Lad være med at gøre det til en konkurrence mellem os, ville han gerne sige med sit blik.

De plejede at respektere hinandens interesser i forhold til kvinder, men Lucy måtte virke som en magnet på alle mænd.

– Min bror, Harry, sagde han og ville have Harry til at acceptere, at han havde førsteretten.

Hans hjerte svulmede af tilfredshed, da Lucy undlod at trække hånden til sig og blot løftede den anden hånd og sagde: – Hej, Harry! Det lød næsten som en afvisning.

– Enchanté, spandt Harry.

Men Harrys flirtende tonefald vakte ingen reaktion hos hende. Hun så tilbage på ham. Hendes varme, brune øjne bad om forståelse, og så vidt han kunne se, lå der en forventning om meget mere end det i hendes blik. Han følte det, som om hun fascineret rakte ud efter ham.

– Jeg ved ikke, om du ved det, Michael, men det er Ellies fødselsdag, og jeg havde tænkt mig at invitere hende på frokost et sted. Det gør ikke noget, hvis hun kommer lidt senere tilbage end sædvanligt, vel?

Frokost … Ja, selvfølgelig! tænkte han jublende.

– Jamen, jeg har besluttet at gøre det samme, meddelte han. – Frokost på Mariner’s Bar.

– Åh, det kalder jeg en chef, Ellie! Mariner’s Bar! sagde Lucy med strålende øjne.

– Vil du ikke med? Så bliver det en rigtig fødselsdagsfrokost.

– Også mig, indskød Harry, – så bliver det en rigtig fest.

– Fire er bedre end tre, afgjorde Michael. Harry måtte da have opdaget, at Lucy ikke var interesseret i ham. Hvis Harry tog med, kunne han underholde Elizabeth, og så ville han være fri til at kurtisere hendes søster.

– Jeg har kun bestilt bord til to, indskød hans PA.

– Ikke noget problem. Jeg er sikker på, at køkkenchefen kan finde plads til os, erklærede Michael fuld af selvtillid og smilede til Lucy. – Vi vil nyde dit selskab.

Lucy smilede henrykt til Elizabeth. – Det er da sjovere at være fire, synes du ikke, Ellie?

Der var et strejf af ironi i Elizabeths stemme, da hun svarede. – Selvfølgelig, der opstår aldrig kejtede pauser med dig ved bordet, Lucy.

Lucy lo. – Så er det en aftale. Tak for invitationen, Michael. Og det er sødt af dig, at du også tager med, Harry.

Michael var slet ikke interesseret i en fest.

Det, Harry kaldte hans kikkertsyn, gjaldt i den grad Lucy. Normalt brugte Harry udtrykket om hans måde at arbejde på, men det var helt bestemt rigtigt i forhold til Lucy. Han så kun hende. Hele hans fokus, fysisk såvel som mentalt, lå på hende. Han ville have hende for sig selv.

Det faldt ham ikke ind, at det måske var en dårlig idé at gå i seng med sin personlige assistents søster.

Det eneste, han kunne rumme, var, hvordan han hurtigst muligt kunne få hende derhen.

TREDJE KAPITEL

Lucy kunne næsten ikke tro det. Prinsen kunne lide hende og ville gerne have hende med. Og sikke en prins. Ikke alene var han pragtfuld at se på, han var også mangemillionær! Ellie havde fortalt nok om Finn’s Fisheries til, at hun vidste, at han var meget, meget velhavende. Ellie havde bare glemt at fortælle, at han også var meget, meget sexet.

Det fik Lucy til at tænke, mens de spadserede fra Esplanaden og ned til promenaden langs vandet. Var der noget galt med Michael Finn? Noget, der forhindrede, at Ellie følte sig tiltrukket af ham? Var han en krævende chef? Lucy var ikke meget for krævende chefer … eller krævende mænd i det hele taget. Hvis han var blevet strøget af Ellies ønskeliste, ville hun have at vide hvorfor, inden hun sprang ud på det dybe vand med Michael Finn.

Men der var ingen grund til ikke at nyde øjeblikket. Det var en smuk dag, og hendes hjerte sang af glæde. Da de kom ned på strandpromenaden, sendte Michael hende et smil, som fik det til at summe helt ned i hendes tæer. Hun gik foran sammen med Michael, mens Ellie og Harry kom gående bagved.

– Fortæl mig om dig selv, Lucy. Hvordan er du kommet til at arbejde i en kirkegårdsadministration? Du burde være model.

Han havde sølvgrå øjne. Meget markante øjne ligesom resten af ham, og hun jublede over hans interesse, selvom hun vidste, at den ikke ville vare ved. Og ordene flød ud af hende som en brusende strøm. Hun fortalte om sine erfaringer som model. Der var både gode og dårlige erfaringer. Som turistguide. Han lo af hendes underholdende historier om de mennesker, der gjorde jobbet pragtfuldt, og de, der gjorde det vanskeligt. Da hun fortsatte med at fortælle om sin dansekarriere, kunne hun ikke lade være med at spørge, om han dansede. – Altså, jeg mener, kan du lide at danse?

Det ville tale imod ham, hvis han ikke brød sig om at danse.

Han smilede og nynnede I’ve got rhythm … you’ve got rhythm …

Hun lo.

– Vores mor insisterede på, at Harry og jeg skulle gå til dans som børn, fortsatte han. – Hun mente, at det var en helt nødvendig social færdighed, og at vi ville blive glade for det. Vi skumlede noget over at skulle droppe nogle sportsaktiviteter for noget så tøset som dans. Men hun havde jo helt ret. Dansen kan give det samme adrenalinsus som sport.

– Nogle gange ved mor bare bedst.

– Min mor vidste altid bedst, smilede han bedrøvet.

Lucy så hans ansigtsudtryk forandre sig. – Betyder det, at din mor ikke lever mere?

Han så forundret på hende. – Husker du ikke det flystyrt, der dræbte begge mine forældre?

– Nej. Det er jeg ked af, men …

– Det var på alle forsider …

Hun havde bestemt ikke tænkt sig at fortælle ham, at hun var ordblind og havde svært ved at læse aviser. – Hvor længe siden er det?

– Snart 10 år. Rynken mellem hans øjenbryn forsvandt. – Du har måske været for ung til at bemærke det. Hvor gammel er du, Lucy?

– 28. Og min mor døde af kræft for lidt over 10 år siden. Jeg lagde ikke mærke til ret meget overhovedet på det tidspunkt, Michael.

– Åh nej, det er klart.

Michael slappede af igen og smilede. Lucy blev lettet. Et bånd var blevet etableret. Hun forsøgte at skabe et bånd mere ved at tilføje: – Jeg har heller ingen far. Han forlod os, inden mor døde. Nu er der kun mig og Ellie.

– Bor I sammen?

– Ja. Vi deler en lejlighed. Ellie er en vidunderlig søster.

Pludselig skar denne vidunderlige søsters stemme gennem luften og afbrød deres samtale. Den var høj og skinger.

– Fordi du er møgirriterende!

Forskrækket vendte Lucy hovedet og stoppede op. Intet måtte gå galt lige nu. Michael stoppede også op og så sig tilbage.

Da Ellie opdagede, at hun havde råbt for højt, rullede hun med øjnene og snøftede udmattet. – Der sker ikke noget. Det er bare Harry, der er Harry.

Lucy mærkede en vag skyldfølelse. Havde hun uden at vide det ødelagt den frokost, hendes søster havde set frem til? Havde hun belemret hende med en mand, hun ikke brød sig om? Måske havde hun i sin betagelse af Michael opført sig meget egoistisk. Hun havde sagt ja til aftalen uden at spørge, om det passede Ellie, at de alle fire skulle spise frokost sammen. Og det var Ellies fødselsdag!

– Du skal være sød ved Elizabeth, Harry, indskød Michael. – Det er hendes fødselsdag.

– Jamen, jeg er sød, protesterede Harry.

Der skulle meget til, før Ellie mistede tålmodigheden. Hun så undersøgende på Michaels bror. Han var meget maskulin. De hvide shorts og T-shirten afslørede en meget veltrænet krop og en gylden, solbrændt hud. Den let krogede næse gjorde, at han ikke var smuk i klassisk forstand, men vældet af sorte krøller og de inviterende blå øjne gav ham en stærk, lidt rå skønhed. Han udstrålede selvtillid, hvilket sandsynligvis betød, at han var vant til at gøre indtryk på det modsatte køn, men han ville aldrig få en chance hos Ellie, hvis hun opfattede ham som en playboy.

– Så må du gøre dig mere umage, svarede Michael, vendte sig om, lagde hånden under Lucys albue og begyndte at gå igen.

Det var ikke lige så let for Lucy at slippe den lille episode.

– Bryder Ellie sig ikke om din bror, Michael? spurgte hun og hadede fornemmelsen af, at det måske var en rigtig dårlig idé med det firkløver. I givet fald måtte hun aflyse frokosten, selvom hun følte det som et lille mirakel, at hun havde mødt Michael. Hvis han virkelig var en prins og tiltrukket af hende, ville han forsøge at få et forhold til hende, selvom frokostaftalen blev aflyst. Det var uretfærdigt at ødelægge Ellies fødselsdag med en mand, hun ikke kunne holde ud. Så ville hun hellere droppe mændene og spise alene sammen med Ellie. Men det var selvfølgelig lidt indviklet, fordi Michael var Ellies chef.

– Jeg tror ikke, det handler om manglende sympati, svarede han med en lille grimasse. – Jeg har aldrig mødt nogen, der ikke bryder sig om Harry. Han er den fødte charmør, men jeg tror ikke, Ellie bryder sig om, at han flirter så meget.

Der findes mange former for flirt, tænkte Lucy, og nogen af dem er ret lumre.

– Men du skal ikke bekymre dig, fortsatte Michael. – Han skal nok opføre sig ordentligt, nu jeg har advaret ham.

Det hjalp ikke noget, hvis Ellie inderst inde ikke kunne udstå manden. Hun måtte se, om hun kunne komme til at tale alene med Ellie. De var kommet gennem parken med alle legepladserne. Om 10 minutter ville de være ved Mariner’s Bar. Hun ville sikkert få chancen i baren, inden de satte sig ind i restauranten.

Så hun ville nyde Michaels selskab indtil da.

– Vi kom til det med dansen, mindede han hende smilende om. Hans grå øjne lyste af morskab. – Modelarbejde, turistguide og dans. Jeg forstår stadig ikke, hvordan det har ført til kirkegårdsadministration.

– Åh, jeg har lavet så meget forskelligt. Jeg er uddannet skønhedsekspert. Dansen betalte for uddannelsen. Så fik jeg arbejde i en salon og på to feriesteder. Hun blinkede til ham. – Jeg er vældig god til fodmassage, hvis du skulle få brug for det.

Han lo. – En kvinde med mange talenter.

Hun elskede lyden af hans latter. Den gav genlyd i hele hendes krop og fik hendes puls til at stige.

Hvad skulle hun gøre, hvis hans bror var en frø, der ikke lod sig forvandle af et kys? Åh nej. Det må han ikke være, bad hun i sit stille sind. Det ville ødelægge hele frokosten.

Michael blev ved med at udspørge hende. Hun havde tydeligvis vakt hans interesse, og det var en dejlig følelse. De fleste fyre talte mest om sig selv. Han gav hende en følelse af, at han aldrig havde mødt en kvinde som hende før, og at han ikke kunne få nok af hende. Ikke lige nu i alt fald. Om det ville holde …? Hm. Det var der som regel ikke noget, der gjorde. Slet ikke, når det føltes så godt som det her; men Lucy kunne ikke lade være med at nyde det alligevel.

Interessen ville forsvinde, når han fandt ud af, at hun havde skiftet job så tit, fordi hun hele tiden løb ind i problemer. Det var ikke, fordi hun blev tiltrukket af noget nyt og anderledes. Det var snarere, fordi hun løb ind i det ene problem efter det andet på grund af sin ordblindhed og enten blev fyret eller skyndte sig at sige op, før hun skulle lide den ydmygelse igen at blive fundet for let. Hendes problem var en forbandelse, men hun var nødt til at leve med den. Hun var fast besluttet på at nyde de gode øjeblikke og så hanke op i sig selv og prøve noget nyt, når hun løb ind i problemer.

Lige nu var hun opsat på at nyde hvert øjeblik med Michael Finn, indtil hun fandt ud af, om det var i orden for Ellie. Det var jo hendes fødselsdag. Mænd kom og gik. Ellie var den eneste, der altid ville være der for hende.

De havde passeret yachtklubben og var på vej hen mod baren, der lå i forbindelse med restauranten, da Harry råbte efter dem.

– Mickey! Jeg køber en drink til pigerne, mens du taler med køkkenchefen.

Mickey? Mickey Finn. Lucy rullede med øjnene. Hvor barnagtigt! Måske var Harry en rigtig drengerøv, der irriterede Ellie med sin umodenhed.

– Okay, svarede Michael, åbenbart vant til at blive kaldt Mickey.

Hm, men det ville i det mindste give hende lidt tid alene med Ellie.

Michael gik, og Harry førte dem hen til to sofaer med et lavt bord imellem. Han anbragte dem over for hinanden i hver sin sofa.

– Nu vil jeg vælge en cocktail til jer, sagde han. Hans blå øjne glimtede selvsikkert. – En margarita til dig, Elizabeth.

Det overraskede tydeligvis Elizabeth. – Hvorfor?

Han smilede. – Fordi du er jordens salt, og det sætter jeg stor pris på.

Ellie rullede med øjnene.

Klogt, tænkte Lucy. – Du har ret i begge dele, Harry. Ellie elsker margarita, og hun er jordens salt. Jeg ved ikke, hvad jeg skulle gøre uden hende. Hun har altid været mit anker her i verden.

– Dit anker? gentog Harry muntert. – Det er nok det, jeg mangler i mit liv.

– Du ville føle det som en kæde, der tyngede dig mod jorden, indskød Elizabeth tørt.

– Der er visse kæder, jeg ikke vil have noget imod at slæbe rundt på.

– Prøv med guld, gav Ellie igen.

Han lo.

Drilleriet havde givet Lucy tid til at tænke. – Taler I altid sådan til hinanden? spurgte hun.

– Ja, gnisterne flyver altid mellem os, svarede Harry.

Ellie hævede øjenbrynene. – Ja. Det er altid vældig oplivende at være sammen med Harry.

Lucy lo. Okay, de spillede et spil og forsøgte at vinde point i ordlegen. Det var slet ikke dårligt. Lucy lo og klappede i hænderne. – Åh, hvor dejligt! Sikke en herlig frokost vi får. Hendes øjne strålede mod Harry. – Og hvilken drink skal jeg så have?

– Solskinspigen? En piña colada.

Lucy klappede igen i hænderne. – Flot, Harry. Det er min yndlingsdrink.

– Altid til tjeneste, svarede han, løftede hånden og gik hen mod bardisken.

En charmør, havde Michael sagt, og nu kunne Lucy se, hvad det var, der skete. Ellie var tiltrukket af Harry, men hun nærede mistillid til hans charme, syntes måske, at han brugte den for meget. Bare hun ville gå med og nyde den, give slip og ikke bekymre sig om, hvad det skulle føre til.

Lucy lænede sig frem mod Ellie. – Han er lige det, du trænger til, Ellie. Sjov og ballade. Du har alt for længe haft et tungt ansvar at bære på. Det er på tide, at du giver slip. Du skal være en sommerfugl, ikke en arbejdsbi.

Der lagde sig et lille, ironisk smil om Ellies læber. – Måske har du ret.

– Gå efter ham, pressede Lucy på, begejstret ved tanken om, at begge brødrene kunne være prinser. – Jeg går efter Michael. Han er en drøm. Godt, at jeg ikke blev stoppet af problemerne på kirkegården. Tænk, så havde jeg måske aldrig mødt ham. Hvorfor har du aldrig fortalt mig, at din chef er pragtfuld?

– Jeg har altid opfattet ham som noget kølig, svarede Ellie.

Lucy rakte forfærdet hænderne op i luften. – Tro mig. Den fyr er hot! Han får mig til at syde.

Elizabeth trak på skuldrene. – Det er nok et spørgsmål om kemi. Det er Harry, der er den hotte for mig.

Kemien, ja! Det forklarede det hele. Der var ikke noget i vejen med Michael. Der var bare ingen kemi mellem ham og Ellie. Enten var den der, eller også var den der ikke. Lucy havde mødt flere rigtig søde fyre i sit liv, som det ikke ville have givet mening at gå ud med. De tændte hende simpelthen ikke.

Hun sukkede højt og lænede sig lettet tilbage. Den nagende tvivl var væk. Hun var fri til at forelske sig igen.

– Brødre og søstre … ville det ikke være fantastisk, hvis vi fandt sammen? To lykkelige familier, sagde hun henført.

En dejlig drøm! Men fuldkommen urealistisk, for Lucy vidste, at hun ikke var god nok til at holde på en mand af Michael Finns støbning. Dagen var hendes. Måske natten med. Måske ville hun klare det en uge eller to, så ville han finde hende for let.

– Det er et stort spring. Lad os tage en dag ad gangen, svarede Elizabeth.

Åh, Ellie. Ellie var altid så fornuftig.

Det værste var, at hun havde helt ret.

Men Lucy var høj og havde ikke lyst til at komme ned på jorden.

Det kunne hun komme i morgen eller i overmorgen eller …

Hun var helt oppe i skyerne og ønskede at blive der.

FJERDE KAPITEL

Selvom Lucy ikke troede på sine egne højtflyvende drømme, kunne hun ikke se, hvorfor Ellie ikke skulle drømme højtflyvende drømme og gå efter dem. Hendes søster var meget dygtig til alt. Der var ingen fejl at finde hos hende. Men hendes privatliv trængte virkelig til et løft. Harry Finn så ud til at være den rigtige mand til den opgave, hvis bare Ellie ville åbne døren og lade ham komme ind.

– Du er altid så fornuftig, Ellie, sagde hun højt.

– Hvilket er en egenskab, jeg sætter meget højt hos din søster, erklærede Michael og smilede varmt til Elizabeth, da han vendte tilbage.

Men han satte sig ved siden af Lucy, der sendte ham et strålende smil. – Det gør jeg virkelig også, men jeg synes, at Ellie fortjener også at have det lidt sjovt indimellem.

– Og det er her, jeg kommer ind, sagde Harry og fangede ligesom Michael Lucys ord, da han vendte tilbage. Hans øjne var fulde af spilopper, da han så på Ellie. – Vi begynder med cocktails. Bartenderen kommer med dem.

Han stillede to skåle med peanuts og chips på bordet og satte sig ved siden af Elizabeth. Hans blik viste tydeligt, at han ikke havde spor imod at have det sjovt med Ellie. Ellie gengældte hans blik.

Der foregår helt bestemt noget mellem de to, tænkte Lucy og sendte Harry et anerkendende smil og spurgte: – Hvilken drink har du så bestilt til Michael?

– En manhattan. Mickey er et meget kultiveret menneske. Han kan glemme solen, mens den bager ned over ham.

Lucy lo. – Og dig selv?

– Åh. Jeg elsker det åbne hav. Saltvand, det er mit rette element, så jeg deler Elizabeths smag for margarita.

– Det åbne hav? spurgte Lucy.

– Harry tager sig af turistsiden i Finn’s Fisheries, svarede Michael. – Jeg tager mig af indkøbene af de ting, vi har eneret på at forhandle i Australien.

– Åh, nikkede Lucy og forstod, hvorfor Harry var klædt, som han var.

Hun kendte Finn’s Fisheries og vidste, at de havde eneret på at forhandle mange mærkevarer i hele Australien, og at de havde butikker over hele landet. Ikke alene alt fiskegrejet, men også det udstyr, som fiskere og dykkere havde brug for: våddragter, badedragter, shorts, T-shirts, hatte, stænger, kroge. Listen var uendelig, og Ellie havde fortalt, at det var det, Michael arbejdede med.

Hun kendte også til turistsiden fra sin tid som turistguide. Finn’s Fisheries tilbød eventyr på og omkring Great Barrier Reef og for de virkeligt rige ophold på det eksklusive feriested Finn Island. Der havde hun aldrig været, men hun ville meget gerne se det.

Harry kunne ikke kun være en playboy, hvis han havde ansvaret for at drive de virksomheder, der havde så stor succes. Hun lagde mærke til, at der sad et Finn Island-emblem under venstre skulder på hans hvide T-shirt med den tropiske fisk, og spekulerede på, om han var kommet direkte fra øen her til morgen. Hvis hun og Michael kom rigtig godt ud af det sammen, ville han måske tage hende med derud engang.

Det var bedre, end hun havde turdet håbe på, da hun bad sin mor om at udvirke et mirakel … helst to. Ellie og Harry, hun og Michael.

Samtalen gled let og humoristisk, mens de nød deres drinks. Ellie fik en margarita mere og blev lidt mere åben. Forhåbentlig ville hun give slip på al sin forsigtighed. Man skulle ikke være overfornuftig på sin 30-årsfødselsdag.

Lucy ønskede virkelig, at Ellie fik en dejlig fødselsdag.

Og det førte til den første, store fejltagelse!

Da de satte sig ind i restauranten, fik de udleveret et menukort, og i stedet for at gøre som hun plejede, vente på at de andre begyndte at tale om, hvad de ville have, udbrød hun: – Jeg ved, hvad du vil have, Ellie.

Hendes søster skød øjenbrynene i vejret. – Hvad da?

Lucy smilede. – Krebs i chili. Hun vidste, at det var Ellies livret.

– Jeg er bange for, at det ikke er på menukortet, sagde Michael og så forundret på hende.

– Åh, jeg har slet ikke set efter. Det gik jeg bare ud fra, svarede Lucy og bandede over sin tankeløshed. Det var ikke klogt ligefrem at afsløre sit handikap over for en mand, som hun gerne ville gøre indtryk på. Slet ikke over for en mand, der var så klog som Michael Finn. Det var direkte dumt. Han ville miste interessen for hende, og hun ville dø, hvis det var det, hun skulle se i hans blik. Se på ham og vide, at han fandt hende defekt. Det var altid bedst at skjule det. Nu måtte hun finde på noget.

Hun lod, som om hun studerede menukortet, og spurgte: – Hvad skal du have, Michael?

– En rød bøf.

– Hvad med at dele en portion seafood med mig, Elizabeth? spurgte Harry og lænede sig ind mod hende for at pege på retten på kortet. – Der er også krebs imellem og andre lækkerier, som vi kan sidde og nippe til.

Lucy blev helt varm. Han var en sød mand. Ikke alene var han omsorgsfuld over for Ellie, han lettede også presset på hende selv.

– Men pas på, Elizabeth, ellers spiser Harry det hele, advarede Michael.

Harry løftede hånden og svor en højtidelig ed: – Jeg sværger, at du får lov til at vælge først hele tiden.

– Okay, så er det en aftale, svarede Ellie og lukkede menukortet og smilede til Harry.

– Beseglet med et kys, sagde han, blinkede skælmsk til hende og lænede sig frem og kyssede hende på kinden.

– Den mund er til at spise med, Harry, sagde Ellie lidt vrissent.

– Elizabeth, jeg lever og ånder for den dag, jeg får lov til at spise dig.

– Ikke før jorden går under.

– Og himlen åbner sine porte for mig, gav Harry igen og smilede bredt.

Lucy kunne ikke lade være med at le.

Ellie sukkede og rystede på hovedet. – Du er og bliver uforbederlig.

– A man has to do what a man has to do, erklærede Harry ophøjet, og Lucys latter boblede atter perlende hen over bordet.

Han var virkelig sjov. Og fuldstændig uimodståelig. Måske Ellie var så spids, fordi hun fik et kick ud af at forsøge at overgå ham i hurtige bemærkninger, og måske også fordi han ikke skulle tro, at hun var let at få fat i.

Men det løste ikke Lucys problem, at de bestilte en platte seafood. Hun ville blive nødt til at bestille det samme som Michael. Men det var jo også i orden. Og rygtet sagde, at restaurantens kød var udsøgt.

*

Michael morede sig over Harrys målbevidste angreb på Elizabeth og hendes lige så målbevidste afvisning. De fleste kvinder ville labbe det i sig. Hvis hans bror var interesseret i Elizabeth, ville han komme på arbejde, men fint for ham. Det ville holde dem beskæftiget; så kunne han koncentrere sig om Lucy.

Han havde fået et chok, da Elizabeth kom på arbejde her til morgen i den pragtfulde sommerfuglebluse og den stramme nederdel. Helt anderledes end hendes normale tøjstil. En fødselsdagsgave fra min søster, havde hun sagt … en søster, der var så anderledes. Som olie og vand. Det havde hun sandelig ret i. Han kunne se Elizabeth for sig som en sund og nærende grøntsagsret. Lucy derimod lignede en række lækre, eksotiske oste, og han var allerede besat af at komme til at smage dem alle sammen.

Hun var trods sit hvide … og meget sexede … tøj helt bestemt en sommerfugl, der flagrede fra job til job, som om de alle indeholdt en sød nektar, hun måtte smage, før hun bevægede sig videre. Det var tydeligt, at hun nød alt, hvad livet havde at tilbyde, og ønskede at prøve det hele.

Herunder ham.

Hun havde set ham, kunne lide ham og ville have ham.

Hans hoved summede af spænding over hendes utilslørede reaktion på ham. Ingen spil, ingen forbehold, ikke noget med at spille kostbar … kun yndige, åbne Lucy, der lod ham vide, at hun fandt ham lige så sexet, som han fandt hende sexet. Han måtte kæmpe for at dæmpe sit begær.

Han tænkte på Fiona Redman, hans seneste eks, der helt bestemt var en mester i kvindelige spilfægterier. Det var interessant i sengen, men ikke interessant nok til at udligne ubehaget ved hele tiden at skulle indrette sig og makke ret. Ingen kvinde skulle nogensinde bestemme, hvornår han skulle arbejde, og hvornår han ikke skulle. Finn’s Fisheries’ succes havde haft førsteprioritet, siden hans far døde, og sådan skulle det være indtil videre.

Men han havde bestemt tænkt sig at finde tid til at tilfredsstille sit sydende begær efter Lucy. Det ville sikkert aftage. Nyhedens interesse ville blive afløst af kedsommelighed og irritation. Han havde aldrig fundet det stof, der skulle til for at få et forhold til at vare ved. Det endte altid med, at han fandt fejl og mangler, og så var det slut. Fejlen lå sikkert hos ham selv, men han ville under alle omstændigheder nyde denne kvinde, så længe nydelsen varede ved.

Tjeneren kom med deres mad. Lucy havde også valgt bøf. For at dele alt med ham? Det var en jublende følelse at være sammen med hende, især når hun så på ham med sine store, brune øjne med de gyldne prikker, der fik dem til at gløde varmt.

– Du sagde, at danselektionerne forstyrrede din sport, Michael. Hvilken sport dyrkede du? Smilehullerne glimtede.

– Dengang? Alle mulige former for sport faktisk … kricket, baseball, tennis, fodbold, rugby.

– Men ikke mere?

– Det er mest skoledrenge, der dyrker sport på den måde. Jeg spiller stadig tennis, men mest for hyggens skyld. Jeg spiller squash et par gange om ugen for få rørt kroppen efter alt det skrivebordsarbejde. Lidt golf i weekenderne. Hun så meget veltrænet ud. Det var sikkert dansen, men han spurgte: – Hvad med dig? Dyrker du sport?

– Jeg spiller tennis, men ligesom du gør jeg det kun for hyggens skyld. I skolen koncentrerede jeg mig mest om atletik.

Han smilede. – Højdespringer?

Hun så forbløffet på ham. – Hvordan kunne du gætte det?

– De lange ben. Dine lange, smukke ben.

Han kunne næsten ikke vente med at mærke dem om sig.

– Du ser nu også ud, som om du er i god form, svarede hun, og det var tydeligt, at hendes tanker kredsede om det samme som hans. Det var meget ophidsende. Men så tilføjede hun, næsten som om hun trådte et skridt tilbage: – Jeg spiller også netbold en gang om ugen sammen med mine veninder. Jeg vil gerne holde fast i mine veninder. Mænd kommer og går, veninder består.

– Så du regner ikke nogen mænd blandt dine venner?

– Et par bøsser. Det er søde mennesker. Masser af empati og omsorg.

– Ingen heteroseksuelle?

Hendes smilehul blev dybere, da hendes yppige læber fortrak sig i et provokerende lille smil. – Før eller siden bliver de til frøer.

– Frøer? gentog han spørgende.

Hendes øjne dansede drillende. – Du dukker pludselig op i mit liv, og alt ved dig råber: en prins!

En prins. Åh. Det var sødt. Hans selvfølelse svulmede.

Så løftede hun hænderne op i luften i en hjælpeløs gestus. – Men hvordan kan jeg vide, at du ikke bliver til en frø i morgen?

– Ah! sagde han og forstod. – Du har været sammen med fyre, der ikke har levet op til dine forventninger.

Hun trak på skuldrene, og blusen gled ned over skulderen. – Det er hændt, svarede hun luftigt. – Jeg håber ikke, at jeg bliver skuffet over dig, Michael.

Hendes forførende og udfordrende blik ramte ham umiddelbart i skridtet. Den udfordring ville han ikke sidde overhørig. Jo før han kunne få hende med i sin seng, desto bedre. Hvor længe mon fødselsdagsfrokosten ville trække ud? En time eller halvanden? Han ville give Elizabeth fri resten af eftermiddagen og invitere Lucy op i sin penthouselejlighed. Men han kunne selvfølgelig ikke vide …

– Skal du tilbage på arbejde i eftermiddag?

– Ja, det skal jeg, svarede hun fortrydeligt. – Jeg skal aflevere englehovederne til stenhuggeren, køre bilen tilbage og så besøge de mennesker, hvis gravsted er blevet optaget ved en fejl. Jeg håber, at jeg kan overbevise dem om, at det ene gravsted er lige så godt som det andet.

– Vanskeligt job, sagde han med medfølelse.

– Nej, egentlig ikke. Det handler om at få dem til at forstå. De forældre har lige mistet deres datter og stedt hende til hvile. Tænk, hvis de skal grave hende op igen? forklarede Lucy. Omsorgen i hendes stemme ramte ham i hjertet og fik ham til at mindes sine forældres begravelse.

Omsorg og medfølelse … han mærkede noget helt særligt hos den kvinde. Hun var ikke kun meget sexet. Hun indeholdt så meget mere.

– Skal du noget i aften? spurgte han.

– Nej.

Hendes smil antydede en iver, der var lige så stor som hans egen. En lyst til et mere intimt møde, og det tændte ham endnu mere.

Under middagen gled samtalen fortsat let. Kødet var perfekt stegt, der var asparges, en klat bearnaise og sprøde ristede kartofler til.

Lucy kunne også lave mad og elskede at eksperimentere.

Det bliver bedre og bedre, tænkte Michael og glædede sig til at spise sammen med hende. Hun havde en smittende begejstring for livet, som gjorde hendes selskab til en fryd. Han spekulerede på, om hun plejede at tilberede frølår til sig selv, hver gang hun bød en frø farvel.

Harry lænede sig ind over bordet og fangede Michaels opmærksomhed.

– Mickey, jeg har fundet en løsning på problemet.

Det var det problem, der havde sendt ham til Cairns her til morgen. Han havde opdaget, at direktøren på Finn Island var i gang med at fore sin egen rede med deres fjer. Han snød dem. Michael blev lidt irriteret. Han havde ikke spor lyst til at tale forretninger lige nu. Hans tanker var et helt andet sted.

– Du er nødt til at fyre ham, Harry. Han kan skade feriestedet, når du afslører ham …

– Ja, ja, det ved jeg. Men den bedste måde at afsløre ham på er ved at præsentere ham for hans afløser. Afløseren og jeg går bare lige ind og siger, her er din afløser. Ingen diskussion. En realitet.

Hvorfor insisterede Harry på at diskutere det nu? – Enig, svarede Michael utålmodigt. – Men du har jo ikke fundet en afløser, og jo længere han bliver på øen, desto …

– Elizabeth. Hun er den perfekte afløser. Fuldkommen pålidelig, omhyggelig og kompetent. Hun har klaret alt, hvad du har bedt hende om til perfektion.

Dét rystede ham. Var Harry blevet skør? At blande forretning og fornøjelse sådan som han flirtede. Mente han det alvorligt? Det føltes ikke rigtigt.

– Elizabeth er min PA, protesterede han og så hårdt på sin bror.

Men Harry blev ved. – Jamen, jeg har mere brug for alt det, hun kan, end du har lige nu. Du kan låne mig hende i en måned.

En måned … Michael rynkede panden, men Harry havde en pointe. Han havde brug for at finde en afløser for Sean Cassidy med det samme.

– Men man ved selvfølgelig aldrig. Når Elizabeth først har sat tænderne i det job, kan det jo være, at hun gerne vil blive, fortsatte Harry provokerende.

Michael så dystert på ham. – Er du i gang med at stjæle min PA?

– Det er vel hendes valg, Mickey. Harry vendte sig om mod hende. – Hvad siger du, Elizabeth? Vil du hjælpe mig i en måned? Bo på øen og få stedet til at køre, som det skal? Min snart eksdirektør har fiflet med regnskaberne og puttet penge i sin egen lomme. Du kommer til at skulle rydde op i det hele og udskifte de leverandører, der har indgået private aftaler med ham. Det bliver en stor udfordring. Det vil …

– Stop et øjeblik, brummede Michael. – Det er mig, der skal spørge Elizabeth, ikke dig, Harry.

– Okay, så spørg hende.

Michael sukkede opgivende og indså, at han havde tabt. Han følte sig presset op mod muren. – Det er rigtigt. Det vil virkelig være en stor hjælp, hvis du siger ja og gør det, der skal gøres, indrømmede han og så alvorligt på Elizabeth. – Jeg ved, at du vil kunne klare det. Og jeg ved, at du er ubestikkelig. Men jeg bryder mig ikke om at skulle undvære dig i en hel måned.

Han skar en grimasse. Hun var hans højre hånd. Sammenbidt mumlede han: – Jeg tænker, at en eller anden på kontoret vil kunne være vikar for dig i den tid …

– Andrew. Andrew Cook, foreslog hun. Og det betød, at hun allerede havde besluttet sig for at tage med Harry ud til øen.

– Han er noget død i sværen og helt initiativløs.

– Men han er absolut pålidelig og gør, hvad han bliver bedt om, svarede hun.

– Skal jeg forstå det sådan, at du siger ja? indskød Harry og smilede bredt.

Hun sendte ham et irettesættende blik. – Jeg vil gerne tage imod udfordringen og løse de problemer, der er, ikke andet, Harry.

Godt! tænkte Michael. Elizabeth vil aldrig finde på at blande forretning og fornøjelse. Så hvis det var det, Harry havde i sinde, ville han komme på arbejde, og det havde han rigtig godt af, for han var ikke glad for at skulle undvære Elizabeth i en hel måned. – Jamen, så er det vel en aftale, sagde han en smule opgivende ved udsigten til at skulle skære alt ud i pap for Andrew Cook.

– En hel måned. Jeg kommer til at savne dig, Ellie, sagde Lucy eftertænksomt.

Åh ja! En hel måned med Lucy uden at hendes søster blander sig, tænkte Michael og indså, at der også var fordele for ham i den aftale. Det kunne være blevet svært at have sin PA som vagthund, mens man gjorde kur til hendes søster. Det føltes godt at være fri for det problem. Det kunne meget vel tænkes, at en måned var nok. Alting afprøvet og afsluttet, inden Elizabeth vendte tilbage til jobbet.

– Den skal nok gå hurtigt, forsikrede Elizabeth.

Tjeneren ankom med deres dessert.

– Vi er nødt til at gå i gang med det samme, mumlede Harry og kastede sig over sin chokoladekage.

– Ja, hurtigst muligt, indvilgede Michael.

– I dag faktisk, afgjorde Harry og så på sit ur. – Klokken er kun 15. Vi kan være på øen 16.30 og få ham fløjet derfra klokken 18. Vi sejler, når vi er færdige med at spise.

– Det er Elizabeths fødselsdag, Harry, mindede Michael ham om. – Det kan jo tænkes, at hun har andre planer for i aften.

– Nej, svarede Elizabeth. – Jeg kan godt tage af sted nu.

Storartet! Det betød, at hans egne planer ikke ville blive forsinket.

– Jamen, du skal da først pakke, sagde Lucy. – En hel måned, Ellie!

– Det kan du vel klare, Lucy. Mickey kan køre dig hjem og vente, mens du pakker Ellies bagage, og så sende den over til øen, indvendte Harry.

– Selvfølgelig, svarede Michael og smilede til Lucy. – Du får mit telefonnummer, så kan du ringe, når du er færdig på arbejde, så kommer jeg i aften.

Og på det tidspunkt vil hun være alene i lejligheden. Perfekt!

Lucys øjne strålede, da hun sagde ja til den plan, og hendes smil var fyldt med seksuelle løfter.

Michael besluttede, at han var ligeglad med, hvad Harry havde tænkt sig med Elizabeth. De kunne for hans skyld sejle lige ind i solnedgangen sammen.

Han ville hygge sig med solskinspigen!

FEMTE KAPITEL

Lucy var nervøs, men hun glædede sig også. Meget mere, end hun plejede at gøre før den første date med en ny mand. Det var sikkert derfor, at hun var så nervøs. Michael Finn var en stor mand med succes i samfundet, og hun havde aldrig haft et forhold til en mand fra de cirkler. Han ville sikkert bare have en affære med hende. Det kunne hun lige så godt indstille sig på med det samme, så hun ikke fik rodet sig ud i noget.

Uanset hvad hans hensigter var, så ønskede hun at være sammen med ham. Opleve ham. Hun ville under ingen omstændigheder bakke ud nu. Og Askepot fik jo prinsen. Mirakler skete. Og hvis det værste skulle ske, ville hun bare afskrive hele affæren som et tilfælde af ægte begær, der var blevet tilfredsstillet. Michael Finn holdt hende i et fast greb af lyst. Hun havde begæret andre mænd, men aldrig sådan her. Ikke nær så stærkt som dette.

Bare tanken om ham fik hende til at klemme lårene sammen. Hun havde ladet sine hænder løbe ned over sin krop, da hun var i bad, og hun var ved at dø efter at finde ud af, hvordan det ville være, når det var hans hænder, der kærtegnede hendes nøgne krop. Selv nu, hvor hun stod og gjorde rejesalat klar, blev hendes mavemuskler ved med at trække sig lystfyldt sammen.

Han ville snart være der. Der var ryddet op. Bordet stod dækket. Hun havde en gul slå om-kjole på med bindebånd, der var lette at binde op. Og indenunder havde hun den mest sexede hvide bh med blonder og matchende trusser … udelukkende beregnet på at slå ham omkuld. Hun havde bevidst undladt at tage smykker på. De kom bare i vejen. Hendes eneste smykke var en frangipaniblomst, som hun havde plukket nede i gården og sat i håret.

Hun forestillede sig, at han ville være i shorts og poloskjorte, som let kunne trækkes af. Mon han havde hår på brystet? Ikke for meget, håbede hun, men med sådan et tykt, sort hår og med så megen testosteron i kroppen måtte der være noget. Hun kunne næsten ikke vente. Hun ville se. Hun ville røre. Hendes hænder summede af forventning.

Det ringede på døren.

Hendes hjerte begyndte at banke hurtigere.

Åh, lad ham være en prins i aften, bad hun. Åh, jeg beder, lad ham ikke gøre eller sige noget, der støder mig. Denne nat skal være perfekt.

Begæret brusede gennem hende og gjorde hende usikker på benene, da hun gik ud for at åbne. Hun mistede næsten vejret, da hun så ham igen. Han var så flot, og hans sølvgrå øjne strålede af glæde, da han så hende igen. Hun kunne kun fremstamme et hæst hej til velkomst.

Hans smil var bedøvende. – Jeg har glædet mig til dette øjeblik, lige siden vi sagde farvel, sagde han, og hans dybe stemme sendte en skælven igennem hende.

– Også jeg, smilede hun tilbage. – Kom indenfor, Michael.

Han var iført shorts og poloskjorte. Blåt, rødt og hvidt. En stærk kombination, der understregede hans mandighed. Han rakte hende en flaske vin, da han trådte ind i stuen.

– Til maden.

Hun lo. – Det er kun et let måltid. Frokosten var ret massiv.

– Perfekt! Hans ord kunne både være møntet på hendes lette måltid og på hendes udseende. – Det er også en let vin.

Jo, men en meget fin vin, tænkte hun og så på etiketten … Oyster Bay Sauvignon Blanc. – Skal vi åbne den nu? Hun var næsten svimmel af spænding og følte sig allerede beruset.

– Lad os tage den til maden, svarede han og så sig om. – Sikke en smuk stue, Lucy. Er det dig, der har indrettet den?

Det var en temmelig ordinær treværelseslejlighed. Der var to soveværelser, og stuen var åben ud til køkkenet. Men hun var stolt af, hvordan de havde fået gjort den til et rigtigt hjem, så Michaels bemærkning gjorde hende glad. Hun satte vinen på skranken ud til køkkenet, så hun havde hænderne fri til at pege, mens hun forklarede.

– Ellie har købt møblerne. Jeg har valgt tæpper, puder og billeder. Vi ville have, at det skulle være et muntert sted at komme hjem til. Med de hvide vægge og gulvklinker beder lejligheden næsten om nogle stærke farver.

– Det har du gjort godt.

Han sendte hende endnu et bedøvende smil, der fik glæden til at boble i hende.

– Min mor var også meget dygtig til at bruge farver, så man virkelig nød dem, fortsatte han.

Det føltes som et stort kompliment at blive sammenlignet med hans mor. Hun strålede mod ham. – Jeg er glad for, at du synes om det.

Han rystede let på hovedet, da han kom hen mod hende. – Der er intet ved dig, jeg ikke synes om, Lucy.

Den dybe stemme fik en masse sommerfugle til at lette i hendes mave, og hendes puls steg, da han lagde hænderne om livet på hende.

Hendes hænder lagde sig automatisk på hans skuldre, da han trak hende ind til sig og pressede hende blidt ind mod sig. Hans sølvgrå øjne blev mørke af en storm af følelser, og han så undersøgende ind i hendes for at finde en genspejling af den samme storm.

– Jeg har ikke lyst til at vente længere, sagde han. Hans ord havde en kant, der afslørede et voldsomt behov.

– Det har jeg heller ikke, indrømmede hun uden tøven. Hver celle i hendes krop længtes efter at lære ham at kende.

Hendes læber var allerede let adskilte, da han sænkede hovedet for at kysse hende. Da deres læber mødtes i en sensuel, første smagsprøve, blev hun svimmel. Et støn banede sig vej op gennem hendes hals, da hans tunge gled hen over hendes og fyldte hendes mund. Kysset blev mere voldsomt og krævende og fik hende til at reagere voldsomt. Den lyst, der havde ulmet i hende lige siden, de mødtes, flammede op i et lidenskabeligt begær.

Hendes hænder borede sig ind i hans hår og holdt besiddende fast om hans hoved. Hans hænder lagde sig om hendes bagdel. Han holdt så hårdt, at hans rejsning formede en hulning i hendes mave og ophidsede hende endnu mere. Hele hendes krop længtes efter ham. Hendes lår rystede af begær. Hun ville mærke ham inde i sig, og en hed væde strømmede fra hende og tryglede om at få ham.

Den vidunderlige mund forlod pludselig hendes. Han afbrød kysset for at få luft. – Lucy …

– Ja … Ja … lad os … Hendes reaktion var umiddelbar.

Hun skubbede ham lidt væk for at få ham til at gå med ind i soveværelset. – Kom, sagde hun og bandt båndene i kjolen op og kastede den fra sig på sofaen. Hun vendte sig, da hun nåede hen til soveværelsesdøren, for at se, hvordan han tog imod hendes kåde og åbent liderlige invitation. Han havde vendt sig om og stod og så efter hende, men det virkede, som om han var lammet. Hans blik løb op og ned ad hende. Det dvælede så længe ved hendes bh og trusserne, at væden blev varmere, og hendes brystvorter blev til to faste kugler.

– Vil du have mig? spurgte hun provokerende og spekulerede på, om han helst ville være den, der førte an.

– Åh ja! Som en vanvittig!

Hans voldsomme svar fik dem begge til at le.

Han flåede skjorten af og kylede den hen på hendes kjole.

Han havde hår på brystet … en rede af sorte krøller, der blev smallere ned mod det sted, hvor hans hænder var i gang med at åbne shortsene. Hun så fascineret til, da han trak dem ned og hurtigt kom af med resten af sit tøj. Flere sorte krøller indrammede hans manddom, som var aldeles parat til handling.

Hun skælvede af forventning. Men hun glemte aldrig at være forsigtig … heller ikke i dag. Trangen til at røre ved ham var uimodståelig. Hun lagde hænderne om ham og strøg blidt den silkeagtige hud, samtidig med at hun hævede blikket og så appellerende på ham. – Jeg vil gerne have, at du bruger kondom, Michael.

– Selvfølgelig, svarede han og sugede luft ned i lungerne, alt imens han rystede på hovedet, som om han forsøgte at klare hovedet. Han rakte ud efter sine shorts og fandt et kondom frem. – Jeg er beredt! Du tager ikke p-piller?

Hun lod sin anden hånd køre op over hans bryst og borede fingrene ind i de mørke krøller. – Jo, det gør jeg, men det beskytter jo ikke mod alting. Hun så usikkert på ham. – Jeg ved ikke, hvem du ellers har været sammen med, Michael.

Han rynkede panden. – Jeg kan forsikre dig om, at jeg ikke fejler noget.

– Det tror jeg på, men jeg vil ikke risikere noget. Og du ved ikke, om dem, du har været sammen med, fejler noget, vel?

Hans mund fortrak sig til en grimasse. – Fair nok! Han løftede hånden op til hendes kind med et forstående udtryk i øjnene og strøg hen over det sted, hvor smilehullet normalt dukkede op. – Har du været sammen med en frø, der løj for dig?

Hun lo. – Nej, men jeg tror på forsigtighedsprincippet.

Han smilede tilbage. – Det er godt. Hvis jeg tager til lægen i morgen og bliver clearet, kan vi så droppe kondomet fremover?

Hun kastede armene om halsen på ham. – Betyder det, at du regner med at få mere af mig?

– Meget mere, svarede han med ru stemme.

Hun hævede sig op på tå og kyssede ham. Hun var helt svimmel af glæde over, at han accepterede hendes betingelser, og at han ikke opfattede hende som et engangsknald.

Han overtog med det samme initiativet og kastede sig over hendes læber med en vildt erotisk lidenskab. Han pressede hende ind til sig og forøgede det behov, der kværnede rundt i dem begge to. Han afbrød kysset. – Stil dig op på mine fødder, Lucy.

Det gjorde hun, og han førte hende baglæns hen mod soveværelset. Bevægelserne gjorde hende pinligt bevidst om hans veltrænede lårmuskler, ja, hele hans veltrænede krop. Hendes bryster gned mod hans brede, hede brystkasse og summede af ophidselse. Hendes hud føltes elektrisk og snurrede af alle de indtryk. Hun kunne næsten ikke vente med at komme af med resten af tøjet, så hun kunne mærke ham over det hele.

Så snart de var kommet ind i soveværelset, gled hans ene hånd op til bh’en og åbnede den. Utålmodig efter at alle barrierer skulle forsvinde, tog hun armene væk fra hans hals og trådte ned på gulvet, hvor hun hurtigt skubbede stropperne ud over sine skuldre og kastede bh’en væk. I samme bevægelse trak hun blondetrusserne ned og trådte ud af dem.

Michael spildte heller ikke tiden og åbnede kondomet og satte det på plads. Hun rettede sig op, og et kort øjeblik så de på hinanden og nød synet. Han er perfekt, tænkte Lucy, fuldkommen, og det lysende begær i hans øjne fortalte hende, at hun var præcist lige så perfekt i hans øjne.

Han forskrækkede hende ved pludselig at feje hende op i sin favn. Soveværelset var ikke stort. Sengen var kun et par skridt borte.

– Du får mig til at føle mig som en hulemand, sagde han med hæs stemme.

Hendes latter boblede simpelthen over af lettelse over hans besiddende handling. Den samme følelse af at ville besidde strømmede gennem hende, da han bar hende hen til sengen, og hun lagde sine ben om hans hofter.

Tag mig, tag mig. Ordene bankede gennem hendes hjerne, og den samme trang til også at tage ham trommede gennem hendes krop. Hun var parat, hun var ved at dø af længsel efter ham, og hun kom ikke til at vente længe. Han trængte ind i hende, så hun gispede og mærkede, at den smertende tomhed blev fyldt. Voldsomt fyldt.

Hun holdt hårdt om ham, ville have, at han skulle blive, hvor han var; at dette ærefrygtindgydende øjeblik skulle vare ved. Det skulle opleves helt bevidst. Hun hviskede hans navn … Michael … ham, der delte dette øjeblik med hende.

– Luk øjnene op, Lucy, kommanderede han.

Hun vidste ikke, at hun havde lukket dem og på den måde holdt alle sine følelser for sig selv. Hun ville gerne dele dem med ham og se, hvad han følte for hende. Hun åbnede øjnene og så intensiteten i hans. Hun så et krav om at vide, hvor hun var; et krav om at hendes begær skulle overtage hende fuldkommen.

– Du må ikke lukke øjnene.

Hun så på ham. Hun så og så, mens han faldt ind i en rytme. Han stødte, trak sig tilbage. Først langsomt, så hurtigere og hurtigere, indtil hun buede sig, stødte mod ham og vred sig i nydelse. Den udsøgte spænding, der voksede og voksede, til den næsten blev til en smerte på kanten af det ubærlige. Hun skreg, hendes blik tryglede om udløsning, hendes negle borede sig ind i hans ryg, og hendes fødder førte ham videre i et desperat behov. Hendes hjerte var ved at briste.

– Ja … Ordet blev hvæset ud, og hans øjne brændte i ren maskulin triumf, da han drev sig selv så langt ind i hende, han kunne, og smerten splintredes og smeltede bort i bølge efter bølge, forøget af de kramper, der pressede sig sammen om ham.

– Ja, gentog hun og mærkede, at han også kom. Hans krop rystede i en eksplosiv udløsning. Han hev efter vejret, og da han faldt sammen over hende, virkede det, som om hans hjerte bankede i takt med hendes. Det gjorde hende glad.

Lad det vare længe, bad Lucy inderligt.

Hun havde aldrig før været sammen med en mand som Michael Finn.

Hun ville have, at det, de havde lige nu, skulle fortsætte i al evighed.

Men det ville det naturligvis ikke. Det kunne det ikke.

Lalle Lucy. Det havde børnene i skolen kaldt hende. Hun var ikke god nok til at holde længe på en så perfekt mand. Nyd øjeblikket. Hold det fast. Det skulle blive et minde, hun kunne holde sig oppe ved. Kun demens eller alzheimer skulle få lov til at udslette mindet om dette øjeblik.

Det var hendes for evigt.

SJETTE KAPITEL

Wauw!

Et øjeblik var det det eneste ord, der fandtes i Michaels hoved. Han havde været bevidst nok til at registrere, at han lå tungt hen over Lucy og var rullet ned på siden, men han havde trukket hende med sig og fastholdt nærheden. Hun havde lagt et ben hen over ham. Hun ville lige så gerne som han fastholde intimiteten. Han mærkede hendes utroligt sexede bryster mod sit bryst. Hendes varme ånde kærtegnede hans hals. Hendes arme holdt om ham, som om hun ønskede at holde om ham for evigt.

Hun var … utrolig!

Hun var fuldstændig uhæmmet i forhold til at vise sit begær, udtale det, handle på det. Han havde aldrig før mødt en kvinde, der var så aktivt inviterende og fik ham til at føle, at hun også fandt ham utrolig. Hans puls steg igen, da han genkaldte sig, hvordan hun havde skrællet den gule kjole af sig og fremvist sin rygs yndige kurver, de lange ben og den frække røv pakket let ind i hvide blonder. Og så havde hun strøget hen over ham.

Hun havde sprængt enhver fornuftig tanke ud af hovedet på ham. Hvis hun ikke havde nævnt det, kunne han meget vel have glemt kondomet. Han var glad for, at hun havde gjort det. Det var bedst at være forsigtig. De havde ingen historie sammen endnu. Kun i dag. Men der ville komme mange flere dage. Han ville blive tjekket hos lægen, lægge kondomerne væk, og så ville der ikke være mere mellem ham og den fulde oplevelse af Lucy Flippence.

Hans assistents søster …

Utroligt!

Hun var så afgjort en stor trøst i tabet af Elizabeth den næste måned.

Da Michael blev for blød til, at hun kunne holde ham inde i sig, sukkede hun og løftede hovedet for at se på ham. Hendes store, brune øjne strålede af glæde, og der lå et tilfreds smil om hendes læber. – Det var fantastisk, Michael.

– Fantastisk, ja, indvilgede han og gengældte hendes smil.

– Skal vi gå i bad?

– Hellere end gerne.

Hun lo og viklede sig fri af ham og rejste sig op. – Jeg går ud og tempererer vandet. Vi har ikke noget blandingsbatteri, og man skal næsten være ingeniør for at få den rette temperatur på vandet. Jeg vil nødig have, at du bliver skoldet eller får et iskoldt, lystdæmpende brusebad, lo hun og så drillende på ham.

Hun fik ham til at le. Hun gjorde ham glad. Pludselig gik det op for ham, at det var længe siden, han havde følt sig så glad. Solskinspigen. Han smilede og tænkte på, hvor godt det navn passede til hende.

Badet blev endnu en nydelse. De kærtegnede hinanden med sæben. Han elskede hendes bryster. De var store nok til at fylde hans hænder og faste nok til at holde deres smukke form. Kransen rundt om brystvorterne var brun og fremhævede selve brystvorterne, som han bestemt ville give mere opmærksomhed i aften … for han mærkede, at han igen fik rejsning under Lucys erotiske manipulationer.

– Hm, mumlede hun og så ned ad ham. Hun satte en eftertænksom mine op. – Måske skulle vi lige få ordnet det, der skal ordnes, ellers får vi det måske ikke gjort.

– Og hvad er det, der skal ordnes? spurgte han og kyssede hende på panden.

– Vi skal pakke til Ellie. Vi kunne åbne vinen og pakke og bagefter spise den mad, jeg har tilberedt. Hun mødte hans blik, og han så, at hendes øjne var fulde af spilopper. – Selvom det ikke ser ud til, at du behøver næring for at holde dampen oppe, men det kan være, det bliver endnu bedre, hvis vi spiser først.

Det var i orden for ham at vente, for han vidste, hvad han ventede på. – Elizabeth får ikke brug for særlig meget. Hun får en uniform. Den samme, som Harry havde på i dag. Hvide shorts og en T-shirt med Finn Island-emblem på skulderen.

– Det vil sige: toiletartikler, makeup, undertøj …, Lucy slukkede for vandet og trådte ud af brusebadet og rakte ham et håndklæde. – Nattøj og den pragtfulde kaftan, jeg har købt til hende til at flyde rundt i. Hun smilede til ham. – Den vil Harry garanteret lægge mærke til.

– Er du sikker på, at det er godt for din søster?

Hun sendte ham et skarpt blik. – Tror du ikke, at han vil være god ved hende?

Han rystede på hovedet. – Det er ikke det, jeg mener.

– Hvad så? Ellie betyder meget for mig. Jeg vil ikke have, at hun bliver såret.

Han trak på skuldrene. – Jeg har bare det indtryk, at hun ikke bryder sig om min bror. Den måde, han flirter på …

– Hm. Nej, hun stoler vist ikke på ham endnu. Jeg tror, hun blev alvorligt svigtet af en fyr for et par år siden. Hun har opgivet mænd. Harry kommer på arbejde, hvis han vil have hende, men de er tiltrukket af hinanden. Det er jeg sikker på.

Lucy viklede sit håndklæde rundt om sig og satte det fast.

– Hvad med dig? spurgte han og viklede sit om hofterne.

– Mig?

– Hvor længe har du været single?

– Øh, et par uger, svarede hun og viftede lidt med hånden.

– Men du er ikke knust?

– Slet ikke. Jeg havde været på vej længe.

Hun gik ind i det andet soveværelse. Han fulgte efter og så hende åbne det indbyggede skab og tage en kuffert ned. – Den er vist stor nok, sagde hun smilende. – Sæt dig ned, mens jeg pakker. Hun pegede på en stol ved siden af et computerbord.

Han satte sig og noterede, at Elizabeths værelse var meget anderledes end Lucys. Ingen stærke farver, intet rod nogen steder. På en måde var det mindre personligt. – Hvorfor forlod du ham?

Hun rullede med øjnene. – Han udviklede sig til en rigtig kontrolfreak og ville bestemme alting. Et forhold skal gå begge veje. Jeg vil hverken dikteres, hvad jeg skal, hvad jeg skal have på, eller hvad jeg må sige. Han begyndte at svare for mig, når folk spurgte mig om noget. Hun løftede hænderne op i luften.

– Ingen respekt for den, du er? Han kunne godt lide, at hun ville være sig selv.

– Hvorfor har du ingen kæreste? spurgte hun.

– Min sidste kæreste synes ikke, jeg var nok til stede. Hun syntes, jeg skulle holde fri hele tiden, især når det passede i hendes planer.

– Åh, altså heller ingen respekt for den, du er, sagde Lucy og lagde tøj i kufferten.

Han rystede på hovedet. – Nej, og meget selvoptaget.

Hun rystede på hovedet. – Det begynder godt. Og så er det bare ned ad bakke. Hun så glad på ham. – Lad os lave en aftale. Jeg lover ikke at forsøge at lave om på dig, og du lover ikke at forsøge at lave om på mig. Hvis vi ikke kan sammen, som dem vi er, så accepterer vi det og siger farvel igen.

– Det lyder fint for mig.

Han havde ikke lyst til at ændre noget ved Lucy Flippence. Hendes åbenhed og spontanitet var en fryd. Han forestillede sig, at hendes tidligere kæreste var en af dem, der, når han så en smuk sommerfugl, straks ville fange den, lægge den i sprit og sætte den fast på et bræt. Det var godt, hun var gået fra ham.

– Jeg skal lige hente Ellies toiletsager og makeup. Bliv siddende, jeg er tilbage om et øjeblik.

Det var underligt at sidde i Elizabeths soveværelse. Det føltes faktisk grænseoverskridende. Som om han var trængt ind i hendes privatliv. Han håbede, at Harry var sød mod Elizabeth og ikke tog for let på forholdet, hvis han faktisk følte sig tiltrukket af hende. Det mente Lucy, at han var.

Måske skulle han tage et smut over på øen og se, hvad der foregik? Han ønskede virkelig at få Elizabeth tilbage, men det ville måske ikke komme til at ske, hvis hans bror rodede med hendes følelser.

Lucy kom valsende tilbage med det, hun havde hentet på badeværelset.

– Skal du noget i weekenden? spurgte han.

– Jeg er fri som fuglen, svarede hun og lagde tingene ned i kufferten.

Eller som sommerfuglen, tænkte Michael og smilede over det billede, han havde af hende. – Vi kunne tage over til øen og se, hvordan din søster har det, og nyde stedet.

Hendes ansigt lyste op, og hun klappede i hænderne. – Det vil jeg meget gerne, Michael.

– Så ringer jeg til Harry i morgen og får det arrangeret.

– Herligt! Jeg har hørt om Finn Island, men jeg har aldrig været der. Kommer du der tit?

– Nej, det er Harry, der styrer feriestederne.

– Men heller ikke for din fornøjelses skyld?

– Fornøjelse?

– Ja. Jeg forestiller mig, at det er meget romantisk sted.

Michael lo. – Med den rette ledsager, ja. Men det er ikke noget paradis med den forkerte.

– Okay. Jeg håber, det bliver et paradis for os, smilede hun. – Sådan, så har Ellie vist, hvad hun skal bruge. Hvis hun mangler noget, kan jeg jo tage det med i weekenden. Hun lynede kufferten. – Så. Nu skal vi have noget vin og noget at spise. Og så kan vi hygge os bagefter.

Michael syntes, at det var et fint program for resten af dagen.

Hun førte ham tilbage til stuen, hvor hun tog sit håndklæde af og tog den gule kjole på … men ikke sit undertøj. Hun vendte sig om mod ham med et drillende smil. – Det er det sikreste, mens jeg laver mad. Du kan bare beholde dit håndklæde på, Michael.

Det gjorde han og glædede sig ved tanken om, at hun var lige så tilgængelig som han. Hun satte to glas frem. Han åbnede vinen, mens hun tog maden ud af køleskabet.

Lucy var legende, provokerende og ganske fortryllende. Hendes ansigt var meget udtryksfuldt. Han elskede at betragte hende, mens hun talte, nød, hvordan kjolen dansede om hende og viste hendes smukke former. Den gabte lidt over brystet. Hun var så feminin. Fuldkommen dejlig og meget sexet.

Måltidet var perfekt. Rejer i thaidressing med en antydning af ingefær og chili. Og så en smagfuld salat. Lucy spiste med uhæmmet lyst. Bare det at se hende spise var erotisk. Hun udstrålede en glæde ved livet, som Michael pludselig indså, at han havde savnet, siden hans forældre døde.

Han havde haft glæder, mange glæder. Men denne utæmmede glæde, der hele tiden boblede over … den havde han savnet uden at vide det.

Sådan havde hans mor også været. Som om solen stod op hver dag for at skinne på hende, og som om livet var smukt. Et talent for lykke, tænkte han. Det talent havde Lucy også. Måske havde han fundet den kvinde, han kunne dele resten af livet med.

Tanken overraskede ham. Hvad var det …? Det var cirka ni timer siden, han havde mødt hende for første gang. Hun havde allerede gjort et uudsletteligt indtryk på ham; men det var alt for tidligt at tænke på fremtiden. Som hun selv havde sagt: Det begynder godt, og så går det ned ad bakke. Lige nu var det en pragtfuld tur ned ad bakken. Men det ville måske ikke vare ved.

Da de havde ryddet op, vendte de tilbage til soveværelset. De var begge to opsat på langsom, dvælende elskov. Michael elskede Lucys totale mangel på hæmninger, hendes medfødte sensualitet og hendes ophidsende, udsøgte kærtegn. Hun inspirerede ham til at ae, kysse og smage på hende, og han nød hendes reaktion. Han måtte virkelig kæmpe for at lade være med at tage hende, før hun tryglede ham om det. Hans egen ophidselse var som en feber, og deres forening var næsten endnu mere tilfredsstillende end første gang.

Han var bevidst om, at han følte en vildt primitiv glæde, næsten en følelse af sejr ved at bringe hende helt ud til kanten, hvor hun tryglede om at få ham. Hun kom næsten med det samme, og han jublede i hendes hede, våde folder, mens han nærmede sig sit eget klimaks. En voldsomt ekstatisk udløsning, der efterlod ham glad og lykkelig.

Da han sent på natten kyssede Lucy farvel, sad den glæde stadig i kroppen på ham. Han anede ikke, hvor forholdet ville føre hen, og han var også ligeglad. Han ville tage, hvad han kunne få af Lucy Flippence, indtil glæden døde bort.