MELISSA MCCLONE

Askepot fra Larkville

Oversat af Lene Støvring

MINISERIE: LARKVILLE-ARVEN

Askepot fra Larkville er femte del af otte i miniserien Larkville-arven. Mød to familier, der er fuldstændig uforberedte på den chokerende nyhed, der pludselig binder dem tæt sammen, da nogen finder et 30 år gammelt brev, der aldrig har været åbnet … Før nu!

Kære læser.

Jeg blev rigtig glad, da min forlægger inviterede mig til at deltage i serien på otte bøger, der handler om to familier, en hemmelighed og en ranch i Larkville, Texas.

Jeg har læst mange kærlighedsromaner, der udspillede sig på en ranch, men jeg har aldrig skrevet én. Så jeg blev enig med mig selv om, at det var på tide. Forestil jer min overraskelse, da jeg fandt ud af, at helten i min bog slet ikke var cowboy, men en berømt skuespiller! Og historien forgik slet ikke i Texas.

Megan Calhoun, den yngste af de fire Calhoun-søskende, drømmer om at blive kostumier. Hun er føl på en film i Hollywood, langt væk fra familie, venner og Larkville. Den sidste, hun forventer at blive venner med, er Adam Noble, en lækker, tidligere stuntman, der nu er filmstjerne.

Det var sjovt at skrive en historie, der foregik i filmmiljøet, men det gav nogle udfordringer. Den første var Megans profession som kostumier og designer. Min familie kalder mig ’mode-udfordret’. Jeg foretrækker at klæde mig praktisk … En af fordelene ved at være forfatter! Heldigvis kender jeg en designer, der laver kjoler til irske danse. Hun og hendes arbejde gav mig et godt indblik i min heltinde.

Den anden udfordring var, at jeg ikke anede, hvordan man lavede film. Heldigvis har jeg en ven fra min tid på college, der bor i LA-området og har arbejdet på en film engang, der ikke alene hjalp mig, men også satte mig i forbindelse med både en producer og en kostumier, der gladelig svarede på alle mine spørgsmål.

Jeg håber, du vil nyde Megan og Adams historie og serien Larkville-arven.

Melissa

Til Alison Thrasher.

En speciel tak til Julie Adams,

Mary Church, Roxanne Coyne,

Jay i Zuma Jay Surfboards i Malibu,

Terri Reed og Jennifer Shirk.

Første kapitel

Malibu, Californien var langt væk fra hendes families ranch i Larkville, Texas.

Megan Calhoun var fuldstændig anspændt i skuldrene. Hvis hun ikke havde været så hårdt presset, ville hun have været imponeret over den eksklusive port til det indhegnede boligområde ved stranden. Hun parkerede ved en stor palæagtig villa, der lå direkte ned til vandet. Den vidunderligt smukke, middelhavsinspirerede bygning tilhørte en prisvindende filmproducer.

En brise hviskede i palmerne. De grå skyer fik det mere til at ligne vinter end forår, men luften var lun. Eller også knoklede hun bare så meget, at hun ikke mærkede kulden.

Det var meningen, at praktikantjobbet som føl for en kostumedesigner i Hollywood skulle være et drømmejob, men den første uge havde udelukkende været 16-timers arbejdsdage proppet med leveringer, afhentninger og utallige andre ’ærinder’.

Produktionen ville begynde i næste uge, og søvn var nu at betragte som valgfrit. Hvis dette var, hvordan det var inden optagelse, så ville hun nødig arbejde på et filmset. Hun greb den tykke lædermappe og steg ud af bilen. Eva Redding, den kvinde, der rådede over Megans job som føl … og sandsynligvis tillige hendes fremtidige karrieres skæbne … var kommet af sted med den forkerte mappe. Det havde forsinket et møde med et par af Hollywoods stjerneskuespillere, og nu sad alle og ventede på, at hun skulle ankomme med de korrekte design, så de kunne fortsætte diskussionerne ud fra de rigtige tegninger.

Hun hastede op ad indkørslen. Hendes praktiske kondisko føltes som beton, men aldrig i livet om hun ville lade sin nervøsitet over at stå ansigt til ansigt med produceren og instruktøren vinde.

Hun skulle klare det her job. Hun nægtede at vende tilbage til Larkville. Det eneste, der var der, var hendes søskende. Rob Hollis, hendes bedste ven så langt tilbage, hun kunne huske, havde taget et job som ingeniør i Austin, Texas.

Hun strammede grebet om mappen.

Hun trådte op til hoveddøren. Hvad hvis kostumier heller ikke er et job for mig?

Hendes mave snørede sig sammen, og usikkerheden truede med at vinde.

Nej! Jeg har en opgave at udføre. Far sagde altid, at man skulle gøre sit bedste

Hun mærkede et stik i hjertet. Hvis blot hendes far havde været her til at peppe hendes selvtillid lidt op. Hun trak vejret dybt og ringede på.

En melodi spillede på den anden side ad døren. Hun huskede det råd, kostumechefen havde givet hende: Giv Eva mappen, og forlad stedet uden et ord.

Det ville ikke blive noget problem. Megan var mester i tavshed og at falde i ét med tapetet. Det havde hun gjort det meste af sit liv. Hun havde aldrig passet ind på ranchen. Hendes far var den eneste, der havde forstået hende og draget omsorg for hende, men han var … væk.

Hun fik en klump i halsen. Hendes far, den helgenagtige Clay Calhoun, var død af lungebetændelse for godt et halvt år siden, så nu var hun i ordets bogstaveligste forstand alene.

Den tre meter høje dør gik op.

– Det var også på tide. Eva flåede mappen til sig. Hun var først i 40’erne, havde en fejlfri teint og kulsort, opsat hår. Hun havde en sort tunika og bukser på og høje hæle. Afrikanskinspirerede smykker gav et uventet tvist til den ellers stilige og elegante påklædning. – Hvorfor tog det så længe?

På Megans anden dag i Hollywood havde hun lært, at der nærmest kun var én acceptabel forklaring. – Trafikken.

Hendes chef gav hende et misbilligende elevatorblik. – Er det sådan, du klæder dig på ranchen?

Den blegnede lyserøde T-shirt, jeansene og de behagelige kondisko ville ikke sætte Megan på listen over bedst klædte personer i byen, men samtidig tiltrak hun sig heller ikke opmærksomhed. Lige bortset fra nu, selvfølgelig. Men på den anden side … Intet, hun ejede, ville kunne tilfredsstille Evas forventninger. – Ja.

Hun var nær ved at tilføje et ’ma’am’, men den fejl havde hun allerede begået én gang med Eva, og det ville ikke ske igen.

– Og du har vel ikke noget skiftetøj i bilen?

Megan var vokset op på en ranch på Lars Tyndskids mark, Texas, og havde netop fået sin eksamen for knap to uger siden. Hun ejede kun afslappet tøj, på nær et par af sine egne kreationer, som hun aldrig havde haft grund … eller mod nok … til at bære offentligt. Ikke efter en eller anden fyr havde gjort nar af hendes påklædning på hendes første år i high school. Herefter havde hun adopteret Rob og hans venners nørdede stil som sin egen. – Nej.

– Nå, men så kom! Eva viftede hende indenfor. – Alle er ude på terrassen.

Panikken bredte sig. Hun måtte ikke sige noget, men det var jo heller ikke meningen, hun skulle blive. – Øh, jeg … Det er meningen, jeg skal tilbage til studiet.

– Ikke længere.

Hendes mave slog flikflak på en måde, der ville have gjort cheerleaderne derhjemme stolte. Ikke at de nogensinde havde værdiget hende et blik, på nær når de skulle indsamle penge til et eller andet.

– Min bil …

– Kører ingen steder uden dig, sagde Eva. – Kom nu,

Megan trådte indenfor. Døren gik i bag hende.

Fanget! Hun fik gåsehud. Aircondition.

Huset var lyst, imødekommende og duftede af citrus. Hun så sig omkring og måtte presse læberne sammen for ikke at tabe underkæben. Til højre hang der en gigantisk støbejernslysekrone over et lige så gigantisk spisebord med plads til mindst 20 personer. Til venstre var dagligstuen fyldt med ægte kunst, og de store panoramavinduer gav udsigt til det betagende smukke ocean.

Eva hastede over de blanke gulve i sine høje hæle. – Stå nu ikke og hæng.

Megan fulgte efter hende. Hun anede ikke, hvad der foregik, men hun ville gøre stort set alt, hun blev bedt om, hvis det ikke var direkte ulovligt eller amoralsk. Hvad som helst for at sikre sig en fuldtidsstilling.

– Sig ikke noget medmindre du bliver talt til, sagde Eva hen over skulderen.

Det passede Megan fint.

Hun fulgte efter sin chef ud på en gigantisk terrasse, der havde udsigt over stranden og havet. Himlen lignede grå flonnel. Terrassen strakte sig i hele husets bredde og var lige så smagfuldt indrettet som indenfor med solstole, smedejernsstole og -borde, udekøkken i hjørnet og endda et boblebad.

Der sad to mænd, hun ikke kendte, ved et bord. De var begge i kortærmede skjorter og slacks … og solbriller selvom det var overskyet.

Henne ved rækværket stod en mand og en kvinde, Megan kendte fra garderobeafdelingen, også begge med solbriller på. Manden så helt businessagtig ud i sit skræddersyede jakkesæt og farverige slips. Kvindens laksefarvede, korte kjole lignede en, der var kreeret af en designer fra Milano, Megan engang havde skrevet en opgave om.

Ingen bemærkede hendes tilstedeværelse, men Megan blev hverken fornærmet eller overrasket. Hun kunne have heddet Usynlig til mellemnavn.

De fleste havde tiltalt hende med ’du dér’ eller ’praktikant’, siden hun var tiltrådt mandag morgen. Kort sagt … Hun var forglemmelig. ’Ikke noget særligt’, som hendes afdøde mor så ofte havde mindet hende om … I modsætning til hendes tre søskende, Holt, Nate og Jess, der var indbegrebet af noget særligt. Megan spekulerede på, om hendes to nye halvsøskende, som hendes far havde fået, inden han giftede sig med Megans mor, var mere som hendes søskende eller hende selv.

– Nu fik jeg omsider tegningerne, sagde Eva, som om det udelukkende var Megans skyld. – Så nu kan vi komme i gang.

– Hey, du dér, lød en mandestemme. – Dig i den lyserøde T-shirt.

Megan så på en af mændene, der sad ved bordet. Han så godt ud på en stilfuld, gentlemanagtig måde. Hans kulør og solblegede hår tydede på, at han tilbragte meget tid udendørs, og at han sikkert var den instruktør, der boede i denne fantastiske villa. – Hent lige Adam.

Adam? Megan blev ligbleg. Hun anede ikke, hvem han talte om.

– Megan er ny i byen, Chas, lo Eva. – Hun er fra Texas og min nyeste praktikant. En af hendes tidligere professorer er en af mine meget gode venner, og han har virkelig næse for uslebne diamanter. Med tryk på det uslebne.

Manden og kvinden ved rækværket så på Megan i et nanosekund og fortsatte så deres samtale. Megan forsøgte at ignorere det. Det var bare ligesom hjemme i Larkville.

Her i Hollywood havde hun ikke noget valg. Hvis man skulle have en fod indenfor, handlede det udelukkende om forbindelser. Der var ikke mange, der selv arbejdede sig til de gode stillinger. Professor Talbott havde sikret hende denne plads som føl, men intet var sikkert. Hun måtte bevise sit værd, ellers ville hun være tilbage på ranchen inden høstfesten i oktober.

Som om! Jeg er sikkert allerede hjemme til 4. juli- festen. Eller værre endnu, til Memorial Day.

Hun måtte kæmpe for ikke at hænge med hovedet.

– Texas? sagde den blonde mand, Eva havde kaldt Chas.

Megan nikkede.

Han gav hende elevatorblikket, men solbrillerne gjorde, at hun ikke kunne tolke hans vurdering. – Dallas eller Austin?

– Larkville.

– Aldrig hørt om det.

– Og du er ikke gået glip af noget, medmindre du er vild med trucks, cowboys og lugten af komøg, svarede hun.

Hendes kommentar blottede mandens perlerække af kridhvide tænder. – Det lyder som en linje i en countrysang.

– Megan! sagde Eva skarpt. – Løb ned til vandet. Sig til Adam, han skal komme. Adam Noble, vores stjerneskuespiller! Jeg er sikker på, at selv en landsbypige fra Texas har hørt om ham.

Megan havde godt set nogle af hans adventurefilm, hvor det lod til, at det vigtigste var, at han viste sin nøgne overkrop så meget som muligt. Adam havde en gudeskøn, veltrænet krop og et klassisk, smukt ansigt. Han havde også en vane … eller måske en hobby … der gjorde, at han nedlagde hver en kvindelig medspiller, han kom i nærheden af. Det var i hvert fald, hvad sladderspalterne skrev.

Hun nikkede.

De fleste ville kalde skuespilleren lækker, men Megan foretrak mænd, der … havde lidt mere mellem ørerne. Som for eksempel hendes bedste ven, Rob. Hendes prins på den hvide hest. Nu skulle hun bare vente på, at han også indså det.

– Kom nu af sted, sagde Eva.

Megan løb ned ad trapperne og ud på stranden til lyden af Evas latter. Hendes kinder brændte. Der eksisterede tilsyneladende hverken medfølelse eller forståelse i Hollywood. Ingen bekymrede sig om hendes følelser. Kun om, at hun klarede sit arbejde. Og hvis ikke, stod der mange i kø og ventede på at få chancen.

Aldrig i livet. Det er mit!

Hun ville gøre hvad som helst for at klare sig i branchen. Ikke at hun endnu så meget som havde set et eneste kostumedesign ud over dem, der hang på væggen og lå på lysbordene i studiet. Hun havde kun været i berøring med stoffer, knapper og andre ting, personalet havde brug for. Men hun vidste, hvad de forskellige skulle have i kaffen, hvad de spiste til frokost og at Evas øgenavn ’Dragen’ ikke var en overdrivelse.

Megans kondisko sank ned i sandet.

Jobbet som føl var slet ikke, som hun havde forestillet sig.

Hun løb ærinder, med tryk på løb. Ingen respekterede hende. Ingen så hende. Og hun gjorde det hele uden løn … For erfaringens skyld.

Men sådan var det i filmindustrien.

Kostumierer arbejdede sig op fra bunden af fødekæden. Og et eller andet skulle hun jo lave. Dette var afgjort bedre end at mugne væk hjemme i Larkville, hvor hun havde brugt sine evner til at reparere tøj for et nærliggende renseri. Hvis bare Rob havde bedt hende komme til Austin i stedet for at opfordre hende til at tage denne praktikplads …

Hun snublede i en dusk tang, men hun svingede vildt med armene og holdt lige nøjagtig balancen. Hun lignede garanteret en idiot. Som sædvanlig. Hun havde altid været ét virvar af lemmer og hår.

Der stod nogle mennesker helt nede ved vandet. På trods af den overskyede himmel bar kvinderne kun små strimler tøj ud over deres bikinier, der udstillede deres solbrune og veltrænede kroppe. Det ville Megan aldrig turde … Heller ikke selvom det havde været varmere i vejret.

Mændene havde vide shorts på og bare maver. Muskelbundter alle sammen. Én ting var sikker: Stranden tiltrak flotte fyre. Hun ville dog stadig til hver en tid vælge Rob. Selvom han var tynd og ikke havde så mange muskler. Han gad være sammen med hende, støtte hende og gav altid gode råd. Og sådan nogen var ikke lette at finde.

Hun så på mændene. Ingen havde Adam Nobles karakteristiske, halvlange, vindblæste krøller.

Hvor kan han være?

Hun bemærkede, at alle så ud over vandet. En enlig surfer red på en kæmpe bølge. Han så ud til at ville styrte, men klarede at blive på benene.

To kvinder jublede, en anden klappede. En mand piftede. – Adam er bare så lækker, sukkede en kvinde.

Megan studerede surferen nærmere og så, at det rent faktisk var Adam Noble, der tossede rundt derude. Han skød frem og tilbage på bølgerne og lavede dristige tricks, der høstede beundrende tilråb fra hans publikum.

Blærerøv.

Hun var ikke imponeret. Han risikerede liv og lemmer derude i stedet for at tænke lidt på den produktion, han var i gang med … og som i øvrigt også sikrede Megan sin praktikplads.

Sikke en idiot.

Han mindede hende om de fandenivoldske cowboys derhjemme, der risikerede deres liv for en otte sekunders tur på en vild tyr, der hed Diablo. Fyren derude havde tilsyneladende kun muskler, ingen hjerne.

Ikke så sært hans medspiller hopper i kanen med ham. Han kan sikkert ikke føre en intelligent samtale imellem optagelserne, og så er sex jo rimelig okay tidsfordriv.

Nu bevægede Adam sig heldigvis ind imod stranden. Jo hurtigere hun kunne få ham med op til de andre, jo hurtigere kunne hun komme tilbage til studiet.

Det kunne godt være, hun kun var en uvigtig fodtudse, der udelukkende løb ærinder, men hun havde vigtigere ting at tage sig til end at stå her og vente på en uintelligent, selvfed skuespiller som Adam Noble.

*

Adam gik gennem det lave vand ind imod stranden. Han glædede sig til sommer … hans yndlingstid på året … hvor han ikke behøvede våddragt som beskyttelse mod det kolde vand.

Han smilede til den lille flok mennesker, der så beundrende på ham. Når man var stjerne, måtte man finde sig i, at der var fans, hvor end man gik. Det var dem, der betalte for at se hans film. Uden dem ville han stadig være stuntman med skrammer og blå mærker overalt.

Han havde vænnet sig til det hele på nær paparazzierne. De var evigt tilstedeværende gribbe, der konstant rettede deres telelinser mod ham for at afsløre ham i at gøre noget dumt. Han skulle altid være på vagt og få alt til at se legende let ud. Som for eksempel at surfe.

To gange havde han troet, han ville styrte.

Adam ville hade at se et billede med overskriften ’Chokerende’ i bladene og på nettet, hvor styrtet ville blive forklaret med stoffer, alkohol eller en mystisk kvinde.

Da han trådte op på stranden, var der tre kvinder, der skød brysterne frem og trak maven ind. Ret godt job jeg har, smilede han ved sig selv, men han var ret sikker på, at de tre kvinder var af den dér slags, der sagde ’lissom’ fire gange i hver sætning og aldrig havde ført en samtale på mere end fem minutter.

Mænd gav ham hånden, kvinder åndede ’Hejsa’, andre berørte blidt hans arm. Han bevægede sig gennem flokken og anerkendte hver og en af dem. Okay, mest kvinderne. Godt nok var de ikke for kvikke, men han var jo trods alt af kød og blod. Det var vel okay at kigge.

Han kunne invitere et par af dem med op i Chads villa, men han tvivlede på, at produceren ønskede, det udviklede sig til en fest. Det havde allerede taget længe nok, fordi de manglede kostumetegningerne.

Hans blik forlod en veldrejet krop i zebrabikini og ramte noget lyserødt. Han stoppede brat op. I stedet for blød hud og dyb kavalergang så han en stor, lyserød T-shirt, der skjulte hver en kurve, han måske ville have tjekket ud. Et par posede jeans skjulte hendes ben … på nær de hvide lægge. Der var heller ikke antydningen af solbrændthed … falsk eller ægte … på hendes arme. Solallergiker? Eller måske en af de dér vampyrtyper?

Hun så ud til at være først i 20’erne. Hendes skuldre hang, som om hun forsøgte at gemme sig, eller måske havde hun bare dårlig holdning. Hendes lysebrune, uregerlige hår var samlet på hovedet med en stor kam. Proptrækkerkrøller stak ud til alle sider. Læberne uden læbestift var presset hårdt sammen. Men hendes øjne fangede hans opmærksomhed.

Mørke, kraftige øjenvipper omkransede et par smukke, brune øjne. Farven mindede ham om en kop espresso. Mørke og fyldige med en underliggende antydning af noget mere, dybere, mere krydret.

En underlig følelse slog rod i hans mave.

Han stirrede tryllebundet på hende.

Varm, udtryksfuld … og ikke glad for at se ham.

Han kiggede en ekstra gang.

Hendes blik var fyldt med foragt og fik ham til at føle sig som det vraggods, tidevandet skyllede ind. Den følelse kendte han kun alt for godt, og han brød sig ikke om den.

Han tvang sine fødder til at gå forbi hende.

I det mindste var hun ikke så forblindet, at hun kastede sig beundrende på maven, evigt forvisset om at han virkelig var Neptun, den karakter, han havde spillet i sin seneste film. Den slags kvinder skræmte ham.

– Mr. Noble, lød en let drævende kvindestemme.

Adam standsede op. Der var ikke mange, der kaldte ham mister, men det føltes faktisk godt. Han spekulerede på, hvilken af de bikiniklædte skønheder, stemmen tilhørte. Han ville ikke have noget imod at lege Rhett Butler og Scarlet O’Hara med en stærk sydstatspige. Han vendte sig om.

Pigen med det rodede hår og den lyserøde T-shirt tog et skridt frem.

Hende? Han var som regel mere heldig, men hun havde godt nok smukke øjne.

Ved nærmere eftersyn var hun ikke så ordinær, som han først havde troet. Hun mindede ham om en af turisterne fra midtvesten eller en af de nørdede typer, der gik på Cal Tech eller MIT og reciterede Ringenes Herre uden et øjebliks tøven. Nuttet faktisk, hvis man var til nørder. – Ja?

Hun så ned, som om det at møde hans blik kunne forvandle hende til en stenstøtte. – Mødet starter lige om lidt. De vil gerne have, du kommer tilbage til … øh … huset.

Sjovt. Han ville aldrig have forventet, hun var i branchen. Hun lignede ingen af de personlige assistenter, han før havde set. Var hun mon en datter eller niece? Barnepige? – Så du er sendt ud for at hente mig?

Hun nikkede, og endnu en krølle undslap kammen. Hendes høje kindben, lige næse og fyldige læber var meget tiltrækkende, men hun bar overhovedet ingen makeup. Han var vant til, at kvinder sminkede sig og gjorde meget ud af at tage sig absolut bedst muligt ud. Det havde hende her tydeligvis ikke hørt om. Eller måske var hun bare ligeglad med, hvad andre mente … En ovenud tiltalende tanke.

– Pligten kalder, d’damer, sagde han til kvinderne i bikinier. De trak sig tilbage med smil, der lovede alt mellem himmel og jord, og pigen foran ham rystede på hovedet. Han havde endnu ikke set hende smile.

Hendes attitude morede ham. Gad vide, hvad det kræver at vende hendes misbilligelse til accept?

– Hvem er du? Personlig assistent? spurgte han.

Hun lagde hovedet på skrå. – Megan Calhoun. Føl.

Aha. Så hun ligger absolut nederst i fødekæden. Men det forklarer ikke hendes opførsel. Den attitude og det udseende vil ikke få hende til at stige i graderne.

– Nå, men så må vi hellere komme af sted. Han ville gerne have hende til at smile. – Jeg vil nødig være ansvarlig for, at du falder i unåde.

Ikke noget smil, men hun slappede tydeligt af og fik et taknemmeligt blik i øjnene. – Tak.

Interessant, hvordan hun lod sine følelser skinne igennem. Hun havde tydeligvis aldrig hørt udtrykket pokerfjæs før. Det kunne han godt få lidt sjov ud af.

– Velbekomme. Han rakte hende sit surfbræt. – Her.

Hun gispede, greb det våde bræt og kæmpede med at styre det. Det vejede kun omkring fem kilo, men var halvanden gang så langt, som hun var høj. – Skal jeg bære det her?

Indignationen i hendes stemme fik ham til at kæmpe for ikke at smile. Ikke en vaskeægte, moderne Scarlett, men det var det nærmeste, han ville komme på en strand i Malibu. – Du er jo praktikant.

– I kostumeafdelingen, præciserede hun.

Det var en overraskelse. Kostumefolk plejede at klæde sig til lejligheden. De havde ikke deres lækreste tøj på på settet, fordi det kunne være beskidt arbejde, men de så som regel godt ud, selv i nusset udgave. Megan klædte sig som en af teknikerne. Måske foretrak hun det behagelige frem for det stilige og moderigtige.

– Nå, men du er stadigvæk praktikant. Adam ville tvinge hende til at reagere. Og det her burde kunne gøre det. Han lo tørt. – Og jeg er stjernen.

Andet kapitel

Megans fyldige læber blev til en smal streg. Hendes kinder blev hektisk røde af vrede, foragt, irritation og mange andre følelser, der fór hen over hendes ansigt, mere tydeligt end neonlysene på The Strip i Las Vegas.

Adam havde ønsket en reaktion, og det fik han. Han bekæmpede trangen til at le. Det var sjældent at møde en her i Hollywood, der ikke havde sine følelser i stramme tøjler. Her kunne enhver svaghed være livsfarlig. Men han kunne godt lide det. – Nå, men så kan jeg vel bære det selv, hvis det er for meget besvær.

Megan sagde ikke et ord, men hendes beslutsomme sammenbidthed og de gyldne lyn, der skød ud ad hendes øjne, sagde ham, at han hellere måtte trække sig. Så det gjorde han.

Hun var sjovere at lege med, end han havde troet, så han ønskede ikke, hun skulle gå sin vej i vrede. Ikke at nogen praktikanter ved deres fulde fem ville gøre noget sådant. Sandheden var, at det var ham, der var stjernen, og han kunne slippe af sted med … en del.

Hun kæmpede, som om hun aldrig havde holdt et surfbræt før, og det havde hun sikkert heller ikke. Hun så ud, som om hun var ved at vælte.

Han rakte ud efter hende, men hun fejede ham af. Interessant. Mange kvinder nød at spille hjælpeløse, så han kunne komme dem til undsætning. Men ikke hende her.

Megan kæmpede sig op imod villaen.

Adams respekt steg. Hun var sejere, end hun så ud. Han heppede helst på outsideren, for det havde han selv været for ikke så længe siden.

Han satte farten op for at følge med hende. – Det stinker at være føl, men et eller andet sted skal man jo starte. Hun svarede ikke.

– Jeg var stuntman og stand-in, inden jeg blev skuespiller, fortsatte han.

Stadig intet svar. Sært.

Der måtte være noget galt med hende. Folk fedtede altid for ham. Andre kvinder ville dø for at være hende lige nu. Ikke fordi hun bar hans surfbræt, men fordi hun havde hans udelte opmærksomhed.

– Lange arbejdsdage. Adam vidste ikke, hvorfor han blev ved. Måske fordi han var vant til, at de fleste kvinder flirtede med ham og ville have ham … Det ville hende her ikke, og det forvirrede ham. Han slog sig til tåls med det. Det var altid rart med en udfordring. – Men det betalte sig til sidst.

Megan stirrede frem imod Chas’ terrasse, som om Adam slet ikke eksisterede. Det var både irriterende og fascinerende. Kvinder ignorerede ham normalt ikke. Okay, der var nogen, der spillede uopnåelige, og selvom Megan ikke virkede som den type, kunne man aldrig vide. I løbet af Adams opvækst havde hans mor gjort nogle ret vanvittige ting for at få fat i en mand.

– Lad mig gætte, sagde Adam, endnu ikke klar til at give op. – Du er føl i kostumeafdelingen, men vil i virkeligheden helst være skuespiller.

Megan stirrede på ham, som om han var undsluppet fra den lokale zoo. Et V dannede sig mellem hendes øjenbryn og fik hende til at se underligt tiltrækkende ud. – Ligner jeg én, der vil være skuespiller?

Hendes barske tone matchede irritationen i hendes blik.

– Ærligt talt, nej. Men du kunne være en karakterskuespiller, der er dybt begravet i en rolle lige nu.

V’et blev dybere. – Og hvilken karakter skulle det så være?

Han studerede hendes rodede krøller, hængende skuldre og alt for store tøj, der kunne skjule nogle frodige kurver. Eller ikke. – En usikker pige, der desperat leder efter en kæreste.

Hendes iskolde blik kunne skabe frostgrader på ækvator.

Han havde været lidt for ærlig. Næste gang måtte han holde sig til høflighed. – Okay … Altså ikke skuespiller.

Hun nærmest marcherede væk fra ham, og hans nysgerrighed voksede. Hun havde ingen ringe på, så han kunne rent faktisk date hende. Men hun var ikke hans type. Han foretrak atletiske, solbrændte, smidige, kvinder med et sexet blik, der fortalte ham, at de gerne ville med hjem. Ikke at han ville glemme hende dérs øjne inden for den nærmeste fremtid.

– Så …, sagde han.

– Jeg passer bare mit job, mr. Noble, sagde hun. – Du behøver ikke anstrenge dig så voldsomt for at konversere.

Hendes direkte ord forbavsede ham.

– Kald mig bare Adam. Og jeg driller dig bare. Du behøver ikke at bære mit bræt. Det er bare lidt Hollywood-mobning af det nye føl. Han ventede for at se, om det morede hende. Niks. Han fortrød næsten, at han havde bedt hende bære brættet. – Nu skal jeg tage det.

Hun strammede grebet og satte farten op.

Stædig. Adam måtte indrømme, at han beundrede Megans totale mangel på fedteri. Han ville vide mere om hende. – Du lyder, som om du kommer sydfra.

Intet svar.

– Du må være ny i byen, forsøgte han igen.

Megan skævede hen på ham, og denne gang var hendes blik vagtsomt. – Hvorfor siger du det?

Hendes blege hud og påklædning var voldsomt afslørende. Tillige med det faktum at hun ignorerede ham. De fleste ville suge sig fast til ham som tæger i håbet om, at han kunne fremme deres karrierer. – Bare en fornemmelse.

– Jeg har været her i seks dage.

– Nybegynder?

Hun nikkede.

– Første gang i Malibu?

Endnu et nik.

En brise legede med en af hendes krøller. Han forestillede sig hendes hår dansende frit i vinden og var voldsomt fristet til at tage hendes hårkam ud. Nok ikke en god idé. Hun ville sikkert knalde han én med surfbrættet. Små, grå mus var ofte stærkere, end de så ud til. Det kunne godt være, Megan ikke havde en ballerinas holdning, men hun havde afgjort rygrad.

– Det her vejr bliver kaldt majgrå, forklarede han. – Og bagefter kommer junimørk.

– Jeg troede, der ville være sol ved kysten.

– Lad ikke skyerne narre dig. Man kan stadig blive forbrændt, så du skal altid huske solcremen. Det havde hans mor altid sagt. Megans næse ville garanteret snart blive rød. Og hendes kinder. – Hvad synes du om LA?

– Jeg har ikke rigtig haft tid til at se noget endnu.

Det ville blive svært at opleve byen og få nye venner med de arbejdstider, praktikanter havde. Ingen løn. Ingen søvn. Nul respekt. – Hvis du nogensinde bliver ensom og vil have mig til at vise dig rundt …, røg det ud af ham, inden han fik tænkt sig om.

Hendes spidsede, fyldige læber var som skabt til langsomme, hede kys. Måske ville hun sige ja. Jeg gad godt kysse hende. Gad vide om hun smager bittert eller sødt?

– Tak, sagde hun. – Men så ensom er jeg ikke.

Nok bittert.

Men hendes afvisende tone øgede blot hans nysgerrighed. Megan ville være interessant at jage. Og fange. Han blinkede til hende. – I hvert fald ikke endnu.

Hun snublede.

Adam greb hende og lagde en arm om hende og surfbrættet, så de ikke faldt.

Hun blev anspændt under hans berøring. – Bare rolig, jeg har dig.

Hun stivnede endnu mere. – Jeg er okay nu.

Mere end okay, faktisk. Han havde ventet, at hendes posede tøj dækkede over en blød, kurvet krop, men det var tilsyneladende ikke tilfældet. Føllet, Megan Calhoun, var fuld af overraskelser og langt mere veltrænet, end hun så ud. – Slip brættet.

– Jeg kan godt klare det.

– Hvis du ikke slipper, slipper jeg heller ikke dig.

Hun slap brættet, som om det pludselig stod i flammer.

Han kunne godt lide, at hun gjorde, hvad han sagde. Legesyge billeder af andre ting, han kunne bede hende om, gled forbi hans indre øje. Han kunne komme i tanker om et par måder, han kunne få hende til at smile på. Gad vide, hvordan hendes øjne ser ud, når hun er ophidset?

Megan satte farten op.

Adam satte efter hende. – Hvorfor så travlt?

– Min chef kigger på os.

Han så op på terrassen. Chas, produceren på Adams næste film, stod ved siden af kostumieren Eva Redding. Adam havde ikke vidst, hvem af de tre kostumefolk, Megan arbejdede for, men hun virkede ikke som typen, der kunne enes med Eva. Det var der ikke mange, der kunne. – Er du føl hos Dragen?

Megan nikkede.

Fandens. Den kobling skulle jeg have lavet langt tidligere. Han vidste stadig ikke, hvorfor han var blevet inviteret til dagens kostumemøde, men de havde i det mindste sendt ham ud at surfe, mens de ventede på de rigtige tegninger. Han skulle sikkert ikke have været ude så længe, for han ville gerne bidrage med sine idéer, så filmen kunne blive så god som muligt. Så ville han måske modtage den anerkendelse for sit skuespil, som han længtes efter. – Det er jeg ked af.

Og det var han. Ikke kun for at have ladet Megan bære sit bræt, men en med hendes synlige følelsesregister ville ikke have en chance overfor Dragen. Eva Redding forførte folk med sit talent, men skræmte dem også med sin benhårde facon. Hun var storforbruger af praktikanter. Rygtet sagde, at den sidste var blevet fyret allerede efter fire dage.

– Hvornår startede du? spurgte han.

– I mandags.

For tre dage siden. Der var snart ikke mere sand i stakkels Megans timeglas.

Adam følte sig som et dumt svin for at have behandlet hende på den måde. Hun måtte være presset nok i forvejen. Og han havde nok gjort det værre for Megan, fordi Eva havde set ham holde om hende.

Han vidste, hvor svært det var at arbejde sig op fra bunden. Og det ville være endnu sværere med Eva Redding som chef. Han måtte hellere lade Megan være, så hun ikke fik problemer.

*

Megan stod ved trappen og holdt surfbrættet, mens Adam skyllede sig under den udendørs bruser. Hun havde ikke helt vidst, hvad hun skulle gøre, men mente det var bedst at vente på Adam, eftersom det nok ville være dårlig stil at komme op på terrassen uden ham … ’Stjernen’!

Han var ikke så lidt fræk.

Hun var overrasket over, at han ikke, som en anden kongelig, havde bedt hende gå fire skridt bag ham. Men Adam Noble var ikke prinsen på den hvide hest. Ikke som Rob, der aldrig ville tillade hende at bære så meget som en indkøbspose … og da slet ikke et surfbræt. Ikke at Rob brød sig om vand. Han foretrak mentale udfordringer frem for fysiske.

Men hun kunne ikke nægte, at Adam var en flot fyr. Hans øjne strålede, og han kunne rent faktisk føre en samtale, hvilket beviste, at han ikke var så dum som først antaget. Men det var lidt underligt, at en filmstjerne af hans kaliber overhovedet ulejligede sig med at tale med hende.

Hvis du nogensinde bliver ensom og vil have mig til at vise dig rundt …

Som om! Halvnøgne, gudesmukke kvinder kaster sig for fødderne af ham, så hvorfor skulle han tilbringe tid sammen med mig?

Usikker pige, der desperat leder efter en kæreste.

Overraskende nok havde det været en halv sandhed.

Hun var måske nok usikker. Hvem ville ikke være det på et helt nyt sted, med et helt nyt job efter et helt liv at have fået at vide, at man ikke passede ind? Men hun ledte ikke efter en kæreste. Tværtimod.

Hun vidste, hvem hun ville have. Hendes bedste ven skulle bare komme til fornuft og indse, at et venskab var det perfekte fundament for et seriøst forhold og efterfølgende ægteskab. Og hund, kat og børn. Det lykkelige liv, hun havde drømt om i årevis.

Bruseren standsede.

Adams våddragt hang på svingdøren. Megan kunne se hans bare fødder nedenunder. Han trådte i et par blå og hvide surfershorts.

Hun fik en klump halsen. Havde han ikke haft noget på under våddragten? Ikke at det betød noget som helst.

Døren svingede op, og Adam trådte ud. Kun iført shorts. Hun holdt vejret.

Vandet løb fra hans hår og ned over hans krop.

Hun sank klumpen.

Brede skuldre, muskuløse arme og bryst, vaskebræt, smalle hofter …

Hvad fanden er det, jeg har gang i?

Hendes kinder blev brændende varme, og hun tvang sig selv til at se op imod terrassen. Eva var heldigvis væk. Gudskelov. Hun skulle nødig tro, at Megan overbegloede en filmstjerne.

Ja, Adam Noble så godt ud og havde en vildt lækker krop, hvis man var til det muskuløse udseende. Men ham ville hun aldrig blive interesseret i.

Adam slentrede over til hende, stadig med vandet dryppende fra det tilbagestrøgne hår.

Hendes puls steg en smule. Måske lidt mere. Hun forstod, hvorfor han var på listen over De 50 smukkeste mennesker.

– Tak, sagde han og tog surfbrættet. – Efter dig.

Hun verfede ham fremad. – Det er ikke mig, de venter på.

Adam åbnede munden som for at sige noget, men gjorde det ikke. Han gik op ad trappen, og hun fulgte efter.

Oppe på terrassen sad de andre rundt om bordet. De hilste ham velkommen. Han gav hver enkelt sin fulde opmærksomhed og så dem direkte i øjnene, ligesom han havde gjort med hende nede på stranden.

Megans far var blevet kaldt ’større end livet selv’. Adam Noble var ligesådan. Hans udstråling tryllebandt folk. Også hende.

Adam satte sig ved bordet sammen med de fem andre.

– Du dér, sagde Chas til Megan. Han verfede hende hen til baren, hvor der stod nogle termokander i børstet stål og karafler med forskellige farvestrålende drikke. – Fyld vores glas, Texas.

Megan krympede sig ved øgenavnet. Hun ønskede at glemme, hvor hun kom fra, men Chas var produceren, så han kunne vel kalde hende, hvad han lystede. Men hun foretrak ’du dér’ frem for ’Texas’.

Hun gik hen til baren og affandt sig med, at hendes job som føl hos en kostumier ikke ville give hende meget erfaring indenfor kostumedesign. Hun ville trods alt få ret gode serverings- og chaufførerfaringer.

Hun fyldte glassene på bordet.

– Vi har en tidsplan at holde. Eva havde lagt kostumetegningerne ud på bordet. Hun måtte være startet uden Adam.

– Jeg har lavet tilpasninger på Calliopes kostume efter vores sidste møde, Damon, så nu mangler jeg bare, at Krystal og Adam prøver deres en sidste gang, og så er vi klar til at skyde.

Megan havde elsket Krystal Kohls sidste film. Den høje, alfeagtige, billedskønne skuespiller var ekstremt talentfuld. Til trods for at Krystal havde ry for at være meget besværlig både på settet og alle andre steder.

Adam tog en af tegningerne. – Det her er den nye kjole til middagsscenen.

Eva nikkede. – Hun kommer til at se bedårende ud ved siden af dig i din Dior-smoking.

Han nikkede. – Smukt arbejde.

Evas oprigtige smil fik hende til at se sød ud. Måske var hun andet og mere end den knaldrøde læbestift og strenge fremtoning. – Tak, Adam.

Chas tog solbrillerne af. – Ja, virkelig flot arbejde, Eva. Som sædvanlig.

Damon nikkede. – Præcis, hvad jeg ledte efter. Jeg sætter virkelig pris på din store indsats, men der er en lille ændring. Det er derfor, jeg har bedt alle komme i dag.

Evas blik fór fra den ene til den anden. – Definér lille ændring.

Chas lænede sig frem. – Krystal Kohl er blevet indlagt på en afvænningsklinik, så hendes rolle skal genbesættes.

Ingen sagde et ord, men en ubehagelig stilhed lagde sig over bordet.

Eva stirrede blankt på kostumetegningerne. De to garderobefolk så på hinanden, men deres ansigtsudtryk forblev uændrede.

Megan stod i baren og arrangerede glas og karafler og forsøgte at virke uinteresseret. Det kunne godt være, hun var en ’nybegynder’, som Adam havde kaldt hende, men det her kunne ikke være godt nyt, når optagelserne var planlagt til at starte i næste uge.

Hun så hen på Adam for at se hans reaktion.

Han så ud, som han havde gjort øjeblikket før. Han nippede til sit vandglas, som om det ikke betød noget, at den kvindelige hovedrolle skulle genbesættes. Men … En muskel spillede i hans kæbe.

Han var åbenbart ikke helt så immun, som de andre lod til at være. Han var ikke glad for, at rollen skulle genbesættes.

– Der er lagt meget arbejde i at caste Krystal til rollen som Calliope, sagde Adam. – Det her er ikke en eller anden blockbusterfilm, men et seriøst drama.

Chas nikkede. – Vi ved godt, rollen kræver en dygtig skuespillerinde.

Adam lænede sig tilbage. – Har I nogen i kikkerten?

– Lane Gregory, sagde Damon. Den prisvindende skuespillerinde var eneste barn af to filmstjerner og hele Amerikas darling. – Vi har arbejdet sammen før. Meget professionel. Hun kan træde til i sidste øjeblik uden en masse forberedelse.

– Hun er ældre end Krystal, sagde Adam.

– Ja, indrømmede Damon. – Hun giver Calliope en helt anden modenhed.

Adam rettede sig op. – Hun har sagt ja.

Det var ikke et spørgsmål. Hans anspændthed overraskede Megan. Hun elskede Lane Gregory endnu højere end Krystal Kohl. Lane havde ry for at være sød og nede på jorden. Det var måske ikke, hvad Adam søgte i sin næste flirt.

Tanken om ham sammen med den talentfulde skuespillerinde gav Megan en bitter smag i munden. Lane var alt for sød til en mand som Adam. Men det kommer ikke mig ved. Og det gør denne diskussion heller ikke. Hun tørrede baren af.

Damon nikkede.

Eva fik et stramt drag om munden. – Krystal er høj og tynd. Lane er lille og kurvet. Alt skal tegnes om, inklusive kjolen til middagen.

– Du har til på torsdag, sagde Damon.

Evas chokerede blik gled fra instruktøren til Chas. – Hvad?

– Der er ikke mere plads i tidsplanen, indrømmede produceren. – Adam har et andet projekt efter dette.

Adam nikkede.

– Det har den anden stjerne også. Damon sendte Eva et stort smil. – Bare rolig. Du har gjort det før, Eva. Og vundet priser.

– Ja, jeg har. Eva sendte de to garderobefolk et sylespidst blik, og de hev straks deres telefoner frem og begyndte at sms’e som vanvittige. – Og jeg kan gøre det igen. Men enten vil det slå kostumeafdelingen ihjel, eller også kommer de til at ønske at slå mig ihjel.

– Gør de ikke allerede det? drillede Adam.

Chas og Damon smilede, og garderobefolkene pressede læberne sammen som for ikke at give skuespilleren ret. Megan mærkede sig selv nikke, og hun skyndte sig at dykke ned bag baren efter et par servietter, inden Eva så det.

– Sig, hvad du har brug for, sagde Chas til designeren. – Så skal vi sørge for, du får det.

– I har ikke budget til det, jeg har brug for, sagde Eva.

Megan rejste sig op.

Adam hævede sit glas over imod hende. – Må jeg bede om noget mere?

Hun greb karaflen med vand og limeskiver. Mens hun stod ved siden af ham og fyldte hans glas, begyndte hendes krop at summe. Det var svært at ignorere al den nøgne hud og alle de muskler. Hun havde lyst til at mærke efter, om han var så stærk, som han så ud.

Nej, vel har jeg ej!

Han burde tage en trøje på. Og bukser. Lange bukser. Hendes greb strammedes om karaflen.

– Der røg din weekend, sagde Adam til hende. – Og min også.

Megan stirrede forvirret på ham. Hans strålende, grønne øjne gjorde det ikke bedre. Han må have farvede kontaktlinser på. Det gik op for hende, at han stadig talte til hende. – Undskyld, hvad?

– Der bliver vildt travl med Lanes kostume. Flere prøvninger og tilpasninger, forklarede han. – Nogle af mine kostumer skal også ændres, eftersom de var tilpasset Krystals.

– Nåh. Ikke det mest intelligente svar, men det var det eneste, hun kunne mønstre, når hun så på ham. Fanden tage ham og hans lækre krop, blændende smil og vilde øjne. – Jeg havde alligevel ikke regnet med meget fritid, før optagelserne var forbi.

Hvis hun stadig var her til den tid.

Dén tanke hjalp hende med at genvinde sit fokus.

Hun tjekkede alles glas, så Eva ikke skulle tro, hun fes den af.

– Nej, tid bliver der ikke meget af, sagde Adam, – men erfaringen under optagelserne gør det det værd.

Megan vidste ikke, hvorfor han talte til hende. Han måtte kede sig, for de andre var travlt optagede. Måske havde han slået hovedet, mens han surfede. Det var den eneste, logiske forklaring. – Er der andet, jeg kan gøre for dig?

Hans øjne tindrede frækt. – Jeg kan godt komme i tanker om et par ting …

Megan gispede højlydt. Hun åbnede munden for at svare igen, men der kom intet ud.

– Forsigtig med, hvad du tilbyder heromkring, Texas, sagde Adam lavmælt, så de andre ikke kunne høre det.

Der var det øgenavn igen. Hun var lykkelig for at have undsluppet Larkville, men hun hadede ikke ligefrem byen. Okay, en del af hende gjorde måske. Men der var også ting, hun savnede … Hendes nevø Brady, de lækre chokolademilkshakes, de fedtede pomfritter fra Gracie May’s Diner, hendes fars hest Storm og selvfølgelig Rob. Det var ham, hun savnede mest.

– Nogen vil tage dig på ordet, fortsatte Adam.

Hvad foregår der? På vej tilbage fra stranden gjorde han grin med mig. Nu advarer han mig. Det gav ingen mening … Men det var på den anden side også Hollywood. Tingene var anderledes her. – Så vil jeg være mere forsigtig.

Og det ville hun være. Specielt i hans selskab.

Megan var ikke groupie-typen. Hun drømte ikke om at blive scoret af en filmstjerne eller nogen som helst anden flot fyr. Hendes hjerte tilhørte hendes bedste ven. Eller … det ville det i hvert fald gøre, så snart han fik øjnene op for hende. Han havde ikke vist hende den form for interesse og havde ikke bemærket, at hun havde vist ham sin. Men det var okay … For nu.

Hendes far havde altid sagt, at alt godt kom til dem, der havde tålmodighed til at vente. Hun havde lært sig tålmodighed allerede i en ung alder. Dette ville ikke være anderledes. Hun ville vente på at denne ubetalte stilling forvandlede sig til et lønnet job. Rob forsøgte godt nok at skabe sig en karriere i Austin, men ægte kærlighed kendte ingen grænser.

Afstanden ville få ham til at indse, hvor meget hun betød for ham. Når hun havde fået tilstrækkelig erfaring, ville hun kunne arbejde on location og bo i Austin. Hun havde planlagt det hele.

– Jeg mente forfriskninger, forklarede hun.

– Det ved jeg godt, men alle er ikke som mig.

Det lød, som om han oprigtigt bekymrede sig for hende. Sært, men rart. Måske var Adam Noble mere end et kønt ansigt og en lækker krop. – Det skal jeg huske.

En mobiltelefon på bordet ringede. Han så på displayet. – Undskyld mig, sagde han og rejste sig fra bordet. Han gik ned på stranden for at besvare opkaldet. Megan bar karaflen tilbage til baren. Hun så ikke efter Adam, selvom det var fristende. Han var den første person, der havde bekymret sig for hende. Men måske var det bare for at narre hende med i seng.

Nej. Det troede hun ikke. Adam ville ikke spilde tid på hende. Ikke med så mange andre billedskønne muligheder.

Der var derfor, hans venlighed havde fejet benene væk under hende. Hun foretrak til hver en tid ærlighed. Det var sådan, hun var opdraget. Hun ville ønske, hendes far kunne have kendt de to andre børn, han havde. Han ville uden tvivl have gjort det rette overfor dem.

Men sådan var Hollywood ikke. Her var glitrende og underligt … Så hvorfor var det Adam Noble af alle, der havde udvist hende venlighed?

*

Adam stod i sandet foran Chas’ villa med ryggen til vandet. Han var langt nok væk til, at ingen kunne overhøre samtalen med hans agent Sam Tomlinson, hvis timing endnu en gang viste sig at være perfekt. – Lane Gregory er den nye Calliope.

– Hun må have overtalt sin forlovede til at skaffe hende rollen, sagde Sam.

Lanes forlovede var Hugh Wilstead, den magtfulde og hovedrige direktør for det filmselskab, der stod bag filmen. Det var meningen, den skulle ændre alt for Adam. Det var ikke det sædvanlige actionadventure, men et seriøst drama. Ikke helt en indie-produktion, der ville have forøget hans chance for en pris, men god nok til, at han kunne blive anerkendt for sit talent. – Damon mener, hun vil være god i rollen.

– Helt afgjort. Jeg er mere bekymret for, hvad der vil ske, når kameraerne ikke kører.

Lanes talent ville hjælpe Adam i hans jagt på en pris, men hun havde også ry for at æde sine mandlige medspillere med hud og hår, og hun ville jagte ham intensivt til trods for sin forlovede.

– Jeg har ikke tænkt mig at blive hendes næste legetøj.

– Hvis Hugh finder ud af, at der foregår et eller andet imellem jer udenfor optagelserne …

– Jeg ved det. Lanes seneste medspiller Rhys Rogers’ karriere havde fået en brat ende efter en romance med den smukke skuespillerinde. Og dengang havde de ikke engang været forlovede endnu. – Rhys kan ikke engang få roller i tv-serier længere.

– Hold dig fra hende, advarede Sam.

– Det er lidt svært, når hun skal spille min kone. Nogle skuespillere havde ikke problemer med at finde ud af, hvor rollen endte og virkeligheden begyndte, men det havde Adam sommetider … – Og medmindre manuskriptet bliver skrevet fuldstændig om i løbet af weekenden, er der masser af elskovsscener.

– Det er fint nok, så længe I ikke øver i privaten, sagde Sam. – Måske er det nu, du skal prøve, hvordan cølibat føles.

– Der er ingen grund til at overreagere. Jeg fortæller bare Lane det, som det er: Jeg dater ikke forlovede og gifte kvinder.

– Det er måske ikke tilstrækkeligt for hende.

– Hun vil ikke have et valg, hvis jeg finder en anden at slappe af med imellem optagelserne.

– Tag for guds skyld ikke en anden skuespiller på samme film. Katteslagsmål gavner ikke produktiviteten.

Han mindedes en tidligere episode. Ikke godt. Og specielt ikke, hvis han ville styre fri af sladderpressen. – Jeg skal nok finde en, der ikke er på rollelisten. Han bemærkede et krølhåret hoved oppe på terrassen … Megan fra Texas med den charmerende accent.

Et smil spillede i hans mundvige. Så var der da kommet én god ting ud af genbesætningen. Eva ville have alt for travlt til at fyre Megan, så hun ville i hvert fald være her en uge mere.

Tanken, om at hun blev, gjorde ham glad. Lidt bizart i betragtning af, at hun var en komplet fremmed. Men der var noget ved hende, der tiltrak ham. Hendes øjne var én ting, men der var også noget andet, han ikke helt kunne definere. Måske var det hendes åbenlyse afsky for ham.

Han så atter op på terrassen, men hun var væk. Hun var uden tvivl blevet beordret til at gøre et eller andet for en eller anden.

Megan måtte få det meste ud af sin tid i Hollywood. Hun havde måske lige købt sig et par dage efter på grund af genbesættelsen, men hun ville ikke holde længe. Hendes stilfærdige personlighed og selvudslettende natur passede ikke til miljøet her, men Adam håbede, hun ville være her længe nok til selv at finde ud af det.

Det var bedre selv at ændre sine drømme end at få dem ødelagt. Det var det, der var sket med hans mor. Hans far havde knust hendes hjerte, da han rejste. Efter det havde Adam set hende jagte mænd og luftkasteller i én uendelighed. Det eneste, der betød noget for hende, var at sikre sig en vielsesring. Hun ville give afkald på alt, inklusive sin søn, for at finde sin store kærlighed. Adam ønskede ikke for nogen, specielt ikke en så stille og sky pige som Megan Ellis, at deres liv skulle ødelægges af en knust drøm.

TREDJE KAPITEL

Tre dage senere stod Megan og så ind i sit bagagerum. Fodtøj og æsker lå i ét kaos derinde efter et lidt for hurtigt sving.

Hun måtte have alt tilbage i de rigtige æsker og bære dem ind, inden Lane Gregory skulle prøve dem. Hun var grunden til, at Megan havde fået de meget strikse instrukser sammen med en stort set umulig tidsplan.

Eva måtte ønske, hun skulle fejle. Det var den eneste forklaring. Hun begyndte at få hovedpine.

Hun gned sine tindinger. Det hjalp ikke. Måske skulle der mere koffein til. Det var det, hun havde kørt på i de sidste to dage. Men det, hun i virkeligheden havde brug for, var et ordentligt måltid og en god nats søvn. Ikke en mulighed i den nærmeste fremtid.

Hun havde arbejdet en vis legemsdel ud af bukserne for at samle det hele til denne prøvning, og søvn var en absolut mangelvare. Ikke kun for hende, men for alle i produktionens kostume- og garderobeafdeling.

Men hun kunne ikke give op. Det gjorde en Calhoun ikke. Selvom hendes far var død, levede hans ånd videre, og hun ønskede, han skulle være stolt af hende.

Hun fandt en æske med kun én sandal i, og mens hun ledte efter den anden, løb en masse forestillinger om, hvilke nye, nedværdigende opgaver, Eva kunne sætte hende til, igennem hendes hoved. Hun havde nær leet højt.

Ufatteligt, at jeg knokler så hårdt helt gratis.

Hun havde allerede kørt hundredvis af kilometer for Eva og co. … i sin egen bil … for at opfylde de mange krav. Godt nok fik hun refunderet sine udgifter, men der burde være faretillæg for at færdes på LA’s motorveje. Hun fandt den manglende sandal, og i det samme vibrerede hendes mobiltelefon nede i lommen.

Ufatteligt. Allerede inden jeg er færdig med én opgave, ringer de med den næste. Det var, som om hun var videoovervåget, men så langt ude var de vel trods alt ikke i Hollywood. Hun tøvede et øjeblik, inden hun fandt telefonen frem.

Bare jeg ikke skal tilbage til lageret i den anden ende af byen. Det var netop der, hun lige kom fra.

Det var sket to gange dagen før midt i den værste myldretidstrafik. Et rent mareridt.

Men hvis det var det, de bad om, ville hun gøre det. Bare smile og gøre, hvad hun blev bedt om. Hvad som helst for at få den erfaring, tiden som føl gav hende.

Selvom der endnu ikke var meget, der havde haft med design og kostumierjobbet at gøre.

Hun lagde den undslupne sandal tilbage i sin æske, lagde låg på og tjekkede displayet.

Rob.

Endelig.

Normalt skælvede hun af forventning, men lige nu følte hun højst en smule irritation. Hun havde sendt ham sms’er hele ugen, men han havde ikke svaret på nogen af dem. Han havde utvivlsomt haft travlt med at finde sig til rette i Austin og sit nye job, mens hun var her i LA, men hun forstod ikke, hvorfor han ikke kunne finde blot et par minutter til at svare hende.

Megan læste hans besked.

HVORDAN ER SHOWBIZ?

Hendes vildt hektiske uge, inklusive mødet med Adam Noble og hans ekstremt lækre krop, fór igennem hendes tanker. Han havde været sød ved hende … Men hun ville langt hellere tænke på en anden.

En som Rob.

Den perfekte mand for hende. Selvom han ikke var god til at holde forbindelsen ved lige.

Ét enkelt ord kunne beskrive hendes første uge i Hollywood.

UDMATTENDE

Til trods for alle udfordringerne i jobbet som føl var der alligevel ingen andre steder, hun hellere ville være. Måske lige med undtagelse af i Austin sammen med Rob.

– Nå, så du kan smile.

Den velkendte stemme forskrækkede hende. Hun så op fra telefonen. Adam Noble stod lige ved siden af hende. Han var iført et par kakifarvede shorts, en opknappet, lyseblå poloskjorte og et par oversmarte sportssandaler. Hans brune hår var sat i en omhyggeligt tilfældig frisure, og hans langsomme smil afslørede perlerækken af hvide tænder.

Wow.

Ikke at hun bekymrede sig om, hvordan han så ud i andet end kostumerne til filmen. Hun stak telefonen tilbage i lommen. – Alle kan smile, mr. Noble.

– Adam.

Nårh ja. Jeg skulle jo kalde ham ved fornavn. Hun stirrede ind på skokaosset i sin bil. Hun måtte foretage sig noget fornuftigt.

– Du smilede da ikke ovre hos Chas, sagde Adam.

Hun lagde et par ankelstøvler ned i en stor æske. – Jeg var på arbejde.

– Det er du da også nu.

– Jeg forsøger i hvert fald, mumlede hun.

Hendes mobiltelefon bippede igen. Rob. Forventningen bredte sig ved hans hurtige svar … Lidt ligesom når det nye Vogue landede i hendes postkasse. Måske havde afstanden faktisk fået ham til at indse, at de hørte sammen. Hun bekæmpede trangen til at tage telefonen frem. Det ville være uforskammet, når Adam stod lige dér. Hun ville ikke have reprimander for at forsømme sit arbejde. Ikke at Adam ville sladre. Eller det ville han måske … Ikke risikoen værd. Hun fik samlet endnu et par sko.

– Jeg ved godt, hvorfor du smiler.

Adam drillesyge tone fik hende til at se op på ham. – Hvorfor?

Hans grønne øjne tindrede. – Jeg så, du tjekkede din telefon. Det er din kæreste, der sms’er dig.

Gid det var så vel.

Rob var ikke hendes kæreste. Ikke endnu i hvert fald.

Men hvem hun sms’ede med kom ikke nogen ved … specielt ikke Adam. – Undskyld, men jeg skal have de her sko sorteret og ind, inden prøvningerne begynder.

– Du er diskret.

Hans charmerende smil sendte hendes puls i vejret. Hun tilskrev det træthed.

– Det kan jeg godt lide, tilføjede han.

Hans kompliment fik hende til at ranke ryggen. Hun var ikke vant til at blive rost. De fleste folk i Larkville havde for længe siden stemplet hende som sær. Det eneste, der havde reddet hende fra at blive udstødt, havde været, at hun var ven med Rob, der måske nok var en nørd, men også var borgmesterens barnebarn.

Megan rakte ud efter endnu et par sko. Hendes hånd rystede. Åh nej. Jeg må ikke lade mig påvirke af Adam. Manden er skuespiller og kvindebedårer og har med garanti flere scorereplikker, end der er linjer på et millimeterpapir. Tanken irriterede hende. – Jeg har ikke tid lige nu. Jeg er sent på den.

– Sikke en masse rod.

Hun sendte ham et sigende blik. – Ja!

– Jeg hjælper.

– Det er ikke …

Hendes telefon bippede igen. Rob.

– Se! Jeg har lige fundet et par, der passer sammen.

Okay, måske havde hun brug for hans hjælp. Jo før, hun blev færdig, jo før kunne hun svare Rob. – De skal i den brune æske dér.

Adam hjalp hende med at sortere resten af fodtøjet, så det gik en del hurtigere. Hun lagde lågene på æskerne og stablede dem. – Mange tak! Jeg får stadig ikke tid til at spise frokost, men jeg får i det mindste ikke så mange problemer for at komme for sent.

– Har du ikke spist endnu?

Bekymringen i Adams stemme overraskede hende.

– Jo, jeg har. Ikke i dag godt nok. Jeg har levet af pizza, fastfood og kaffe de sidste dage. Jeg havde håbet at nå at sætte mig ned og få noget ordentlig mad. Nå, men det bliver måske i morgen. Megan tog fem af æskerne. – Jeg må hellere komme ind med de her.

Æskerne gled.

Adam rettede stakken til med den ene hånd og lagde den anden på hendes ryg. – Forsigtig.

Virkelig? Det var, som om hans hånd brændte sig igennem hendes T-shirt og tynde jakke, og hun kunne kun mumle: – T-tak. Jeg har dem.

– Der er jo vildt mange. Jeg tager nogle af dem.

Megan så tvivlende på ham. – Men du er jo stjernen …

– Jeg sagde det kun for at provokere dig.

– Det lykkedes.

– Og nu vil du blive ved med at minde mig om det.

– Det er jo dig, der er stjernen.

Han rystede på hovedet, men så fornøjet ud.

– Bare rolig, sagde hun. – Jeg kommer ikke til at minde dig om det mere. Jeg tvivler på, vi vil se meget til hinanden, når filmningen begynder.

– Det hedder optagelserne, ikke filmningen.

– Det vidste jeg ikke. Tak.

Det ville være lidt surt ikke at se Adam. Han var den eneste, der ikke kun havde været sød ved hende, men også havde tilbudt sin hjælp. Dette gjorde Adam Noble til det tætteste på en ven, hun havde her i LA. Ikke at de havde noget som helt til fælles …

Hans blik blev mørkt. – Jeg opførte mig som en idiot ovre hos Chas. Megan trak sig lidt tilbage og passede meget på ikke at tabe æskerne. Hun havde ikke forventet, Adam ville opføre sig sådan. ’Filmstjerne’ og ’sød fyr’ var ikke lige to ord, der umiddelbart var forenelige, og alligevel lod han til at være begge dele. – Sådan er det vel her, når man er ny.

– Men sådan burde det ikke være. Adam tog en stak æsker stor nok til at spare hende mindst to gange frem og tilbage. – Lad mig råde bod på det.

Endnu en gang gjorde og sagde han noget helt uventet. Hans ridderlighed forvirrede hende. Han var diametralt modsat de andre mennesker, hun havde mødt i denne uge. Hun ville gerne vide, hvordan han mente, tingene skulle være, men han skyldte ikke hende en forklaring på noget som helst. – Det gør du allerede ved at hjælpe mig.

– Pfh! Det er jo næsten det samme som ingenting. Lad mig give frokost, når prøvningen er forbi. Siddende frokost i kantinen.

Hun havde ikke vidst, hvad han havde ment med at råde bod på det, men hun havde afgjort ikke forventet en frokostinvitation. En del af hende havde lyst til at takke ja. Hun kunne godt bruge lidt selskab og en ordentlig samtale. Noget hun virkelig manglede her. Og derudover var hun sulten. Men hans ry som kvindebedårer fik hende til at tvivle på hans motiver. Måske var han typen, der krævede, at alle kunne lide ham. – Det behøver du ikke.

– Men jeg vil gerne.

– Jeg er ikke færdig samtidig med dig.

– Jeg har ikke travlt.

– Jeg bliver måske sendt på en anden opgave.

– Og måske ikke.

Hans opmærksomhed var smigrende. Lige indtil Megan kom i tanker om, hvor fokuseret han havde været på hver eneste person rundt om bordet i Malibu.

– Hvad siger du? spurgte han. – Giv mig dit nummer, så sms’er jeg, når jeg er færdig.

Hvis Adam følte, han stod i gæld til hende, ville en frokost udligne det. Hvis der var andre motiver bag hans invitation, skulle hun nok klare det. Ham. Nate havde lært hende selvforsvar, selvom hun faktisk ikke regnede med at få brug for det overfor Adam.

Tanken om en frokost sammen med ham var tiltalende.

For det første var hun træt af altid at spise alene. For det andet var hvem, man kendte i Hollywood, mindst lige så vigtigt som, hvor dygtig man var. Det kunne ikke skade at være på god fod med en filmstjerne som Adam. Specielt ikke når det kom til at skulle finde varigt arbejde. Hun ville få brug for anbefalinger, og hans navn ville veje tungt.

– Godt, sagde hun. – Det vil jeg gerne.

*

To timer senere stod Adam i et af prøverummene i garderobeafdelingen. Folk, hovedsagligt kvinder, fór ind og ud, summede omkring ham som bier om honning og tog noter. Han var intet andet end en levende mannequindukke.

Han blev konstant afført tøj og iført noget andet, men beholdt dog hele tiden de hvide boksershorts på.

Forskellige parfumer blandede sig omkring ham. Blandt andet Chanel No. 5, hans mors favorit. Han foretrak Megans duft af frisk forår. Lys, solrig og med et strejf af blomster. Ikke kemisk og laboratoriefremstillet, men den ægte vare.

Han glædede sig til deres frokost. Hun var anderledes end dem, han normalt omgav sig med … Mere upåvirket.

Hun var forsvundet, efter de havde båret skotøjsæskerne ind, og han håbede, at hun pludselig ville træde ind i prøverummet.

Kenna, en kvindelige kostumier i fyrrerne, glattede skuldrene på hans smokingjakke. – Jeg havde helt glemt, hvor godt din smoking sidder. 106 lang, ikke?

Adam nikkede. Han havde tidligere arbejdet sammen med hende på en anden film … En rigtig sællert, der havde slået hans titel som filmstjerne fast. Dengang havde hendes hår været blondt, ikke skrigende rødt. Men det klædte hende. Adam nikkede. – Takket være dig.

Hun justerede grinende hans ærmer. – Hvis bare alle havde lige så brede skuldre som dig. Tøjet sidder bare bedre.

Han håbede, at den alvorlige rolle som Maxwell Caldecott ville sende ham ind i rækken af prisnominerede … og forhåbentlig vindende … skuespillere.

Han blinkede til Kenna. – Det siger du garanteret til alle skuespillere.

Set-kostumieren Rosie, en kvinde sidst i tyverne, bandt hans butterfly. – Kun til de lækre af dem.

– Nå, så kom sandheden frem, drillede han.

De smilede begge til ham. Ikke flirtende, men helt oprigtigt.

Adam værdsatte det. De sidste par dage kunne ikke have været lette for dem. De havde begge mørke skygger under øjnene … ligesom Megan.

Gad vide, hvad hun laver lige nu?

– Vend dig om, sagde Rosie.

Han adlød.

– Godt. Og så til tilbehøret. Kenna så ned på sine noter. – Vi har ændret et par ting, så de ikke kolliderer med Lanes kostume. Hun er ikke særlig vild med guld.

Rosie rodede i en kasse. – Hvor er den nye vielsesring i øvrigt?

– Eva havde den før, svarede Kenna.

Rosie sendte en sms. – Vi får den om lidt. Så snart Eva har sagt god for dit kostume, har du fri, smilede hun.

Kenna nikkede. – Ja, vi mærker lige de enkelte dele af, og så er det tid til en frokostpause.

Hendes ord fik ham atter til at tænke på Megan. Han havde troet, hun ville takke nej til hans invitation, så det glædede ham, at hun havde accepteret. En frokost ville råde bod på hans opførsel den dag hos Chas.

Som om han havde fremmanet hende, trådte Megan pludselig ind i prøverummet med en lille smykkeæske i hånden. Hun så slet ikke på ham.

Hun er sit arbejde. På nær påklædningen. Han smilede bredt. Hun havde taget jakken af, og han kunne se, at hun havde det samme tøj på, hun havde haft på den dag på stranden. Det uregerlige hår var også stadig samlet i den store kam. Men øreringene var nye. Sidst havde hun slet ikke haft smykker på. Hun manglede bare lige et par kloge Åge-briller, så ville hun ligne den fuldendte nørd. Hendes kinder var hektisk røde … Sikkert af at løbe ærinder.

– Har du Maxwells ring? spurgte Kenna.

Megan nikkede. – Og Eva sagde, at der er flere manchetknapper, hvis I skal bruge dem.

Kenna tjekkede sine noter. – Vi bruger dem i sølv med diamanter.

Adam bemærkede, at Megan virkede mere veltilpas her, end hun havde gjort i villaen på stranden, og mindre opkørt, end hun havde været tidligere ude ved bilen. Ikke kun hendes fremtoning, men også hendes holdning og stemmeføring. Med undtagelse af tøjet passede hun perfekt ind.

– Vis Adam ringen, instruerede Kenna.

Megan kom hen til ham. Hun virkede lidt blegere og mere træt end tidligere. Og utvivlsomt mere sulten.

– Så mødes vi igen, Texas, sagde Adam.

Rosie rynkede panden og så fra den ene til den anden. – Kender I hinanden?

– Vi mødtes hos Chas for et par dage siden, forklarede Adam.

Sladderen bredte sig som løbeild på settene, så han var altid forsigtig med, hvad han sagde. Ikke at han havde noget kørende med Evas føl. Eller nogen anden for tiden. Uheldigvis.

– Jeg var ude og aflevere de nye tegninger til Eva, forklarede Megan.

– Åh, gud! Den dag vores liv endte! sukkede Rosie dybt.

Kenna nikkede

Megan tog ringen ud af æsken, og diamanterne projicerede dansende prismer rundt omkring på væggene.

Wow! Adam ville aldrig selv gå med sådan én, men den gav mening for hans karakter, Maxwell. – Den er meget mere prangende end den oprindelige guldring.

– Lane har selv valgt den, forklarede Kenna. – Hun mente, at eftersom hun spiller din kone, så skulle hun også have lov at vælge.

– Så nu er Maxwell vild med bling? drillede Adam.

– Det bliver han, når du får den på, smilede Kenna. – Sæt den på hans venstre ringfinger, Texas.

Megan gjorde store øjne ved øgenavnet. Og ikke på den gode måde. Ups.

Han forventede, Megan ville sige noget til Kenna, men det gjorde hun ikke. Fandens. Det kan hun jo ikke. Ikke som føl. Hun er bange for at træde nogen over tæerne.

Endnu en ting, han måtte bøde for. Jeg tvinger hende til at bestille dessert. Noget med chokolade. Det elsker alle kvinder.

Megan holdt ringen mellem pege- og tommelfinger. – Venstre hånd, tak.

Det alvorlige udtryk kolliderede en smule med hendes Texas-dræven, og Adam bed et smil i sig. Hun forsøgte så voldsomt at være professionel, selvom det eneste, hun virkelig havde brug for, var et anstændigt måltid mad, et stort knus og en behagelig hovedpude. Han havde tilbudt det første, men leverede gerne det hele.

Adam rakte frem og strakte fingrene for at gøre det lettere for hende.

Hendes hånd rystede en smule, da hun greb hans. Hendes nervøsitet greb Adam om hjertet. Hun var uskyldigheden selv. Han ville vædde på, hun ikke kom fra en af Texas’ store byer. Hendes tøj og opførsel osede af landsby. Hollywood og Dragen kunne fortære hende så let som ingenting. Det håbede han ikke ville ske.

Da den kolde ring ramte hans finger, gav den et lille stød. Det måtte være statisk elektricitet.

Megan førte ringen på plads. Hendes hud føltes varm og blød imod hans. Hun blev anspændt og pressede læberne sammen.

Han ville gerne lette stemningen og få hende til at smile igen, men hun lod sig ikke så let charmere. Måske ville humor virke. – Er du klar over hvor mange kvinder, der gerne ville være i dine sko lige nu?

Hendes smukke, brune øjne tryllebandt ham. – Næh, men med en stjerne af din kaliber? Millioner sikkert.

Hendes lette tone matchede det drillende smil, der spillede om hendes læber.

Bingo. Han kunne godt lide hendes humor. – Ja, mindst, lo Adam.

Kenna lo højt. – Men ingen af os.

– Nej, stemte Rosie i. – Ikke medmindre man vil fortæres levende af Dragen.

Det efterhånden velkendte V dannede sig igen mellem Megans øjenbryn. – Må vi heller ikke være fans?

– Jo, det må vi godt. Bare ikke den slags fans, forklarede Kenna med et spidst blik.

– Dét er strengt forbudt, tilføjede Rosie.

Megan så oprigtigt forvirret ud. – Jeg aner ikke, hvad I taler om.

Så vidt Adam vidste, var der ikke regler om forhold på filmsettet, så længe det ikke påvirkede planlægningen. Han havde selv haft sin del, og hans eneste krav var, at de sluttede samtidig med optagelserne.

– Hvad er strengt forbudt?

– Der opstår den slags forhold hele tiden, men Eva tillader ikke, at vi involverer os i hovedrolleindehaverne, sagde Kenna.

Adam blinkede overrasket. Han var hovedrolleindehaver. – Seriøst?

Kenna nikkede. – Eva indførte gladelig samme regel for alle andre på settet, men dem har hun ingen magt over.

– Tag det ikke personligt, Adam, sagde Kenna og stak sin blyant bag øret, – men nogle skuespillere tøver ikke et sekund med at kræve én bag kameraet fyret, hvis de vil af med vedkommende. Det er derfor, Eva nægter os adgang til hovedrollerne. Det er ikke værd at miste sit job for, og det er alt for besværligt for hende at erstatte os.

Megan trak vejret dybt. – Det giver god mening.

For hende, måske, men ikke for mig. Adam var fornærmet over, at det var det ry, skuespillerne havde bag scenen. Ikke at han selv havde været involveret i nogen af dem, men der var jo en første gang for alt.

Han så på Megan. Hun var slet ikke hans type, og det var sikkert en kæreste, hun havde sms’et med.

Men på den anden side … Han havde aldrig ladet mindre detaljer komme i vejen.

*

Megan forsøgte at fokusere på at rydde tørklæder væk, men det gik ikke så godt. Det eneste, hun kunne tænke på, var Adam.

Hvad laver han? Han burde være færdig for længe siden, men han har ikke sms’et endnu.

Han havde set godt ud i sin smoking. Så godt, at hun et øjeblik helt havde glemt alt om Kenna og Rosie. Ja selv Rob.

Rob!

Megan gispede. Hvordan kunne hun glemme sin bedste ven? Sin kommende kæreste og mand? Hun havde aldrig fået tjekket sin mobil, efter alle skoene var kommet ind på settet.

Hun fik en bitter smag i munden.

Jeg blev bare distraheret, ikke andet.

Så snart hun var færdig med tørklæderne, ville hun ikke blot sms’e tilbage, men også give Rob et hurtigt opkald.

Hvis altså ikke Adam sms’ede inden da.

Det var en fejl at have accepteret hans frokostinvitation. Specielt efter at Kenna og Rosie havde fortalt om Evas regler.

Godt nok var det ikke ligefrem en date. Adam rådede simpelthen bare bod på sin dårlige opførsel. Men efter at have set ham i den smoking, kunne Megan ikke holde op med at tænke på ham, så måske var det ikke en god idé at tilbringe tid sammen med ham.

Megan så på sit ur. Klokken var to.

Måske har han skiftet mening. Hun ignorerede den skuffede følelse, der prikkede til hende. Det var nok alligevel bedst at droppe det.

Det lød fodtrin ude på gangen.

Adam.

Hun så forventningsfuldt hen imod døren.

En lille, blond kvinde med strithår og en meget kort, meget stram nederdel hastede forbi.

Det gik op for Megan, at hun havde holdt vejret. Hun pustede ud og gik videre med tørklæderne.

Om Adam brændte hende af eller ej, måtte hun fokusere på det positive … De næste dages prøvninger. Herude løb hun stadig ærinder og bragte folk ting og sager, men hun var endnu ikke blevet bedt om at hente mad eller drikkevarer til nogen. Det var den længste, sammenhængende tid, hun havde tilbragt i afdelingen, siden hun var ankommet i mandags. Måske havde tingene ændret sig. Hun smilede tilfredst ved sig selv.

– Er du klar?

Megan fór sammen og tabte to tørklæder på gulvet. Hun så sig over skulderen.

Adam stod nonchalant op ad dørkarmen, og hun spekulerede på, hvor længe han mon havde stået der. Han så mere bredskuldret ud end normalt, selvom han nu atter var iført det almindelige tøj, hun havde set ham i i formiddags.

Fanden tage ham. Han ser alligevel vildt lækker ud. Hun rømmede sig. – Jeg troede, du ville sms’e?

– Jeg besluttede mig for at gå herned i stedet.

– Jeg skal pakke tørklæder væk.

– Jeg har ikke travlt, Tex.

– Lad være med at kalde mig det, sukkede hun.

– Det er nuttet, lo han.

Hendes hjerte sprang et slag over. – Det er ikke mit navn.

– Nej, men det er mindeværdigt.

Det var det, der var problemet. Navnet mindede hende om Larkville … Det sted, hun gerne ville glemme. Selvfølgelig elskede hun sin familie, men de var så optagne af deres egne liv, at de ikke havde brug for hende. Det havde de aldrig haft.

Hendes bryst snørede sig sammen. – Det kan godt tage et stykke tid. Du kan bare gå uden mig.

– Det kan vel ikke tage så lang tid at pakke syv tørklæder væk?

Er der kun syv? Hun talte hurtigt efter. Syv. Det var vel alligevel for sent at håbe på, at Eva ville dukke op og sende hende ud på en anden opgave. – Jeg har tænkt mig om …

– Det kan være farligt.

Ja, specielt når det handler om ham. Hun samlede alt sit mod. – Jeg har tænkt over det, Rosie og Kenna sagde under din prøvning.

– Omkring skuespillere og holdet bag?

Megan nikkede. – Det er sikkert ikke en god idé, vi spiser sammen.

– Jeg inviterede dig på frokost, ikke på sex i min omklædningsvogn. Begæret flammede op i hans blik, og Megan blev knastør i munden. – Men hvis du hellere vil det …

Hun blev ildrød i kinderne og forsøgte at finde et vittigt, rapkæftet svar … Uden held. Hun så billeder af, hvad der kunne ske, hvis hun besøgte hans vogn.