Sara Orwig

Baby i bagagen

Oversat af

Hanne Skovgaard Jensen

MINISERIE: BEDRAGEREN

Da Royal bliver ramt af en kæmpe skandale, er det svært at vide, hvem man kan stole på. Men intet er så slemt, at det ikke er godt for noget – måske er det her muligheden for, at de rige ranchejere kan finde kærligheden? Dette er femte del af miniserien Bedrageren.

Sara Orwig bor i Oklahoma og elsker at være sammen med sin familie, venner og sine hunde. Hun læser mange bøger og tager lange gåture og elsker solbeskinnede strande og palmer. Hun mødte sin mand på college, og de har tre børn og seks børnebørn. Saras bog nr. 100 blev udgivet i 2016. Hun har en kandidatgrad i engelsk og har skrevet både historiske romaner og fiktion.

1

Luke Weston sad i sit privatfly på vej østpå til Royal i Texas. Han så ned på de åbne vidder med mesquitetræerne og så, at de fløj direkte over hans barndomsranch, Double U. Han var nu på vej dertil for at redde den.

Han havde overvejet at lade ranchen gå på tvangsauktion. Det var ikke længere hans hjem, og siden han blev færdig på Stanford University for seks år siden, havde han boet i Silicon Valley i Californien, hvor han havde arbejdet utrætteligt med at bygge det firma op, der nu var et af de største i verden indenfor dets felt. Han kunne ikke forestille sig at bo andre steder end i Silicon Valley.

Når det så var sagt, kunne han næsten ikke holde ud at tænke på, at ranchen skulle på tvangsauktion på grund af hans alkoholiserede far, der havde optaget mere gæld i den og ikke længere kunne betale regningerne. Heldigvis havde Luke ikke hang til alkohol som sin far og bedstefar, der var blevet dræbt i et værtshusslagsmål.

Luke kom til at tænke på sin barndomsven Will Sanders. Luke havde været i Europa, da han havde hørt, at Will var dukket op til sin egen mindehøjtidelighed, og at helvede brød løs. Det store spørgsmål havde været, hvem der havde udgivet sig for at være Will, og nu havde man indsnævret mulighederne.

Will havde ringet til Luke for at fortælle, at deres ven Richard Lowell var bedrageren, og at han havde givet sig ud for at være Will. Rich var nu forsvundet, og ingen anede, hvor han befandt sig. Jason Philips, som også var en af deres venner, var også forsvundet fra jordens overflade. Det var kun politiet og dem, der var tæt på Will, der vidste, at Rich var bedrageren, og de holdt kortene tæt ind til kroppen, mens de forsøgte at finde alle brikkerne i puslespillet. Will havde fortalt Luke, at Rich havde forsøgt at dræbe ham på deres årlige fisketur ved at skubbe Will overbord for at drukne ham. Will havde overlevet drabsforsøget og var så dukket op til sin egen mindehøjtidelighed.

Og det stoppede ikke der. Will fortalte Luke, at der var blevet begået underslæb i Texas Cattleman’s Club, og man var af den opfattelse, at Rich stod bag. Luke mente, at han kunne hjælpe med at finde bedrageren ved hjælp af den nye software, som kunne spore økonomiske transaktioner, og som hans firma, West-Tech, havde udviklet. Will ville gerne høre mere om det, og de aftalte at mødes, når Luke var tilbage i Royal.

Der var tre grunde til at tage til Royal. Først ville Luke redde ranchen, der havde været i hans families eje i mere end et århundrede. Hvordan mon ranchens tilstand var? Hvor mange cowboys arbejdede der, og skyldte hans far dem løn?

Dernæst ville han gøre alt, der stod i hans magt, for at hjælpe Will med at finde Rich Lowell. Han ville straks kontakte den privatdetektiv, der var blevet hyret til at hjælpe med efterforskningen.

Endelig følte han sig forpligtet til at besøge sin far på plejehjemmet, hvor han havde boet, siden han blev diagnosticeret med skrumpelever for et år siden.

Han håbede også at løbe ind i en af Royals skønheder, en vis Scarlett McKittrick. Han burde egentlig undgå at møde hende, men det ville nok blive svært. Hun var den bedste dyrlæge i Royal, og han ville uden tvivl få brug for hendes ekspertise.

Han så hende for sig, og minderne strømmede frem. Han huskede, hvordan det var at holde en nøgen Scarlett i sin favn og kysse hende, og hvordan hun gengældte hans kærtegn. Luke trak vejret dybt. Han var ikke den rigtige mand for hende, og hun havde været rasende, da han forlod hende for år tilbage i stedet for at gifte sig med hende. Men han ville alligevel give sin højre arm for at tilbringe endnu en skøn nat med Scarlett, før han rejste tilbage til sin sorgløse og løsslupne tilværelse i Silicon Valley.

Men i stedet for at lade sig distrahere af hende skulle han bruge sin tid og kræfter på at forsøge at redde Double U. Luke havde betalt ranchen ud og havde begået den fejl at lade sin far beholde alt i sit navn. Hans far havde pantsat alt og havde solgt kvæget og taget lån i ranchen. Luke følte sig delvist ansvarlig for at vende det blinde øje til, og for at han ikke var vendt hjem, da han far kom på plejehjem. Men hans far havde holdt en god facade, og Luke havde troet på ham, når han forsikrede ham om, at alt var i skønneste orden.

Luke havde anet uråd, da han efterhånden ikke kunne få fat i nogen på ranchen. Derudover havde han fået et opkald af sherif Nathan Battle, der fortalte ham, at ranchen skulle på tvangsauktion.

Luke havde sagt til Nathan, at han ville komme til Royal med det samme og betale restgælden og alle udeståender. Efter at have talt med sheriffen havde Luke kontaktet sin pilot og sagt, at han ønskede at flyve til Texas næste dag.

Han håbede og bad til, at han ville kunne rydde op i det rod, som hans far havde efterladt.

Da Luke var landet i Royal, ringede han til privatdetektiv Cole Sullivan og aftalte at mødes med ham dagen efter i nabobyen Brinkley. Han ringede derefter til Will og fortalte ham, at han var ankommet, og de to aftalte at mødes dagen efter, inden Lukes møde med privatdetektiven.

Så snart Luke var landet, kørte han ud til familiens ranch i en ny sort pickup, som han havde købt over mobilen. Han nåede frem til Double U og kørte op ad grusvejen og så ud over markerne. Det hele så værre ud, end han havde troet. Der stod to underernærede heste, og man kunne se deres ribben, og de stod med hængende hoveder. De ville formentlig ikke overleve.

Han kørte forbi forsømte indhegninger op til hovedbygningen, og dens sølle forfatning knuste hans hjerte.

Han bandede. Han havde ikke været klar over omfanget af ranchens katastrofale forfatning. Han trak vejret dybt for at falde lidt ned og ringede så til Scarlett McKittricks dyrlægeklinik, men måtte frustreret konstatere, at hun ikke var til stede.

Luke vendte bilen og kørte hen mod McKittricks hus. Han satte farten ned, da han kørte over færisten, og da han nærmede sig McKittricks hovedbygning, følte han sig pludselig hjemme.

Luke oplevede et sandt bombardement af minder og så Scarlett McKittricks nøddebrune øjne med de lange øjenvipper for sig. Han havde ikke set sin skolekæreste i flere år, og hans liv havde ændret sig drastisk. Men uanset hvor lang tid der gik, ville han aldrig glemme hende.

Han bandede, da længslen efter Scarlett begyndte at brænde i hans krop. Han var ellers sikker på, at han var ovre hende. Hvis det var rigtigt, hvorfor druknede han så i minderne om hende?

Han blev nostalgisk, da han tænkte på det, der var sket mellem dem. I high school havde Scarlett sagt, at hun elskede ham, og de havde datet, og han havde elsket hende fuldt ud. Men senere i deres skoletid var realiteterne gået op for ham.

Han kom fra en rigtig dårlig familiemæssig baggrund, hvorimod Scarlett var vokset op i gode omgivelser. Hendes far døde, da hun var lille, og hendes bror, Toby, og deres mor styrede derefter ranchen. Luke var bange for, at hans svære baggrund ville skabe problemer senere hen for dem, og han havde ikke villet ødelægge Scarletts liv.

De gik ud af high school, og Luke ville videre på college, men hun ønskede ikke, at han rejste. Hun ville giftes.

Han havde ikke lyst til at blive gift. Hans forældres ægteskab havde ikke været lykkeligt. De havde skændtes og havde drukket, og han tvivlede ikke på, at hans forældre havde været hinanden utro. Luke ville skåne Scarlett, og hun skulle ikke leve med hans dårlige gener. Hun var kun 16 på det tidspunkt og håbløst forelsket og forstod ham ikke. Derfor var de skiltes på en dårlig måde, hvilket han til stadighed fortrød.

De var begge kommet videre, og Luke var dimitteret fra Stanford University og havde etableret West-Tech og havde tjent kassen, da han opfandt en revolutionerende smartphone, som var til at betale for menigmand, og som hans konkurrenter ikke havde set komme.

Scarlett havde i mellemtiden uddannet sig til dyrlæge, og det overraskede ham ikke. Hun havde en forkærlighed for dyr, hvorimod han elskede elektronik og den teknologiske verdens udfordringer. Hun havde etableret sin egen dyrlægeklinik og var blevet forlovet med Tanner Dupree, der var arving til et olieimperium. Efter Lukes mening var ingen god nok til Scarlett, og da slet ikke ham selv. Olieklovnen Dupree havde forladt hende på deres bryllupsdag og måtte være en ualmindelig nederdrægtig og egoistisk person.

Luke sukkede og skulle vist ikke kaste med sten, når han selv boede i et glashus. Han havde også forladt hende og troede stadig, at det havde været det eneste rigtige at gøre på det tidspunkt. Hans baggrund ville kun have en dårlig indflydelse på hende, og selv om han ingen skumle bagtanker havde, måtte han indrømme, at Scarlett var den mest sexede kvinde, han nogensinde havde mødt. Der var gået lang tid, siden han sidst havde set hende, men mindet om hende vækkede stadig begæret i ham.

Han havde været hendes første elsker, da de var teenagere, og han mindedes, hvordan det var at holde hendes slanke krop tæt ind til sig. Gad vide, om han ville få chancen for at holde hende i sin favn igen og mindes deres fortid? Da han var rejst til Californien, havde han i begyndelsen tilbragt mange søvnløse nætter med at længes efter hende, fantasere om hende, og kæmpede konstant mod trangen til at ringe til hende. Han havde efterhånden lagt det hele bag sig, og han ønskede ikke, at følelserne skulle komme tilbage.

Han rettede sig op i sædet og fokuserede på nuet.

Da han kørte op til McKittricks hus, blev han mødt af hunde af alle mulige slags. Han vidste, at det var herreløse hunde, som Scarlett tog sig af. Han smilede og steg ud af bilen og talte til de gøende hunde, der efterhånden slappede af og logrede med halen og lod ham klø dem på hovedet.

Scarlett trådte ud på verandaen og stoppede brat op. Lukes hjerte hamrede ved synet af hende, og han kunne hverken tale eller trække vejret, og det var som en drøm. Men hun var virkelig nok og stod få meter fra ham. Han havde umådelig lyst til at gå hen og tage hende i sine arme og kysse hende inderligt. Hun så henrivende ud, og da han så ind i de store nøddebrune øjne, var det, som om han fik en mavepuster. Hun var helt tydeligt heller ikke uberørt ved synet af ham. Hun havde været en dejlig, sjov, ung pige dengang, men kvinden, der stod foran ham nu, gjorde ham brandvarm og satte ild til hans blod.

Han så hende ind i øjnene, og trangen til at tage hende i sine arme var overvældende, men han knyttede hænderne og blev stående, hvor han var. Hans hjerte hamrede, mens han gav hende elevatorblikket. Hun havde en blå kortærmet bomuldsbluse på og stramme jeans og støvler. Hendes kortklippede hår stod godt til hendes høje kindben og store nøddebrune øjne.

Hun var edderspændt rasende. Han troede, han var ovre hende, men hans nedre dele reagerede kraftigt på hende, og han havde ikke ligefrem ventet at blive mødt af raseri.

”Skrub væk fra mit hus, Luke,” udbrød hun. ”Du kan gå ad helvede til.”

”Jeg har brug for din hjælp, Scarlett,” sagde han hurtigt, før hun kunne nå at afbryde ham. ”Min far bor på plejehjem, og han har forsømt ranchen. Dyrene er ved at dø og har brug for hjælp.”

Han vidste, at hun ikke kunne få sig selv til at afvise ham, når han nævnte dyrene, og hendes raseri blev da også afløst af bekymring. Hun havde aldrig været i stand til at skjule sine følelser, og hun kunne ikke lade være med at hjælpe et nødstedt dyr. Det vidnede alle de herreløse hunde på hendes ejendom om.

Hun kneb læberne sammen og stirrede på ham.

”Jeg så et par heste, der er så underernærede, at de ikke engang kan holde hovederne oppe,” fortsatte Luke.

Hun lukkede øjnene, som om hun havde smerter. Han vidste, at hun ikke kunne stå imod. ”Jeg har svoret, at jeg vil hjælpe dyr. Godt. Jeg henter mine instrumenter.”

”Du kan køre med mig, og jeg kører dig hjem igen. Bare du kan redde nogle af hestene eller aflive dem, hvis det bliver nødvendigt. Jeg ved bare ikke, hvilke der skal aflives,” sagde han.

”Du behøver ikke aflive nogen. Jeg skal nok gøre dem raske igen.”

”Der er ingen foder i nærheden, men jeg finder noget. Du kan komme med mig for at finde noget.”

”Du kan finde foder til hestene her hos mig. Kør hen til laden og læs det på, du skal bruge til dyrene i aften. Jeg henter mine ting og kommer ud til dig,” sagde hun.

”Tak, Scarlett. Det er jeg glad for. Jeg har brug for en god dyrlæge. Hestene er i sørgelig forfatning.”

Hun nikkede og gik, og han kørte hen til laden og skyndte sig indenfor. Han kastede et blik på høloftet, og minderne strømmede gennem ham. Det stærkeste minde var, da han elskede med Scarlett. Han måtte stoppe med at dvæle ved det, for de havde ingen fremtid sammen. Han var ikke den rigtige for Scarlett. Han havde et godt firma, men livet drejede sig om mere end det. Han kom til at tænke på sine forældre. Hans far havde gjort det godt i årevis, før alkoholen tog sit indtog.

Scarlett så forbandet godt ud. Hun havde været rasende, da hun så ham, men han havde intet andet valg end at forblive rolig og upersonlig, hvis han ville have hende til at hjælpe. Men det var nemmere sagt end gjort. Det havde været et sandt helvede at forlade hende tidligere, og nu, da de var voksne, var der mere på spil. Han ville ikke involveres med hende og skulle sige farvel til hende igen.

Spørgsmålet var, om han ville kunne holde fingrene for sig selv, når de kom hjem til Double U?

*

Scarlett gik ind for at tale med sin mor, der var ved at give lille Carl et bad. Scarlett smilede til sin vidunderlige lille dreng, som hun havde adopteret, og hendes hjerte svulmede, da han smilede til hende og rakte de små arme hen mod hende. ”Jeg kan ikke tage ham, mor. Luke Weston er kommet. Han siger, at hans far har forsømt ranchen, og at dyrene er syge, måske endda døende. Han er kommet for at bede om hjælp. Jeg er nødt til at hjælpe de dyr, mor.”

Hendes mor rynkede panden og rystede på hovedet. ”Jeg ved godt, du ikke kan lade være med at hjælpe dyrene, så gør det, du skal, og kom hjem igen. Du skal ikke involvere dig mere med Luke Weston. Han knuste dit hjerte, Scarlett. Det skal han ikke få lov at gøre igen.”

”Det kommer han heller ikke til. Han lever i en helt anden verden nu, og han rejser helt sikkert tilbage dertil,” sagde hun og tænkte på den store, stærke mand, der stod udenfor huset. Han var ikke længere den unge dreng fra high school. Han var en vanvittig flot fyr, og hendes hjerte havde hamret afsted ved synet af ham.

Scarlett gik ud i køkkenet og skrællede nogle æbler til hestene. Hun lagde æblerne i en pose, gik ind og kyssede sin lille dreng på hans bløde kind og undgik med nød og næppe hans hånd, da han greb ud efter hendes hår. Hun og hendes mor lo begge, men hun så godt sin mors bekymrede blik, da hun gik.

Scarlett havde lyst til at sige til Luke, at hun ikke ville med, men hun kunne ikke holde ud at lade nødstedte dyr i stikken. Luke skulle ikke aflive nogle dyr, medmindre hun ikke ville kunne redde dem.

Følelserne hvirvlede rundt i hovedet på hende. Hun var rystet over, at hun fik pulsen op ved synet af Luke. Hun havde virkelig troet, hun var ovre ham. Og så var der vreden, der hele tiden lå lige under overfladen. Hun var vred over måden, han forlod hende på dengang, og hun var træt af, at hendes krop reagerede på ham, men han var vanvittigt tiltrækkende. Han var en mand nu og vildt lækker.

Scarlett lukkede øjnene og rystede på hovedet. ”Nej, nej, nej,” hviskede hun. Bare han dog ikke var så tiltrækkende og himmelråbende sexet. Hendes hjerte skulle holde op med at hamre sådan afsted, men hun snappede efter vejret, som om hun var en 16-årig naiv skolepige, der hungrede efter den mest uimodståelige dreng i Texas.

Hun var blevet mindet om Luke fra tid til anden, siden han forlod Texas. Hun havde forsøgt at skubbe minderne væk og havde troet, hun var helt ovre ham. Men nej. Da han steg ud af pickuppen og gik op mod verandaen, føltes det, som om hun havde valget mellem at smelte på stedet eller kaste sig i hans arme.

Det ærgrede hende, at han var kommet tilbage og lavede sådant et postyr i hendes følelser. Hun kendte ham godt nok til at vide, at han også havde følt noget, da han så på hende. Det gjorde bare ikke begæret for ham mindre.

Ville hun være i stand til at arbejde på hans ranch og holde følelserne i ave? Hun ønskede ikke at få sit hjerte knust igen, som da han rejste fra Texas dengang. Hun have grædt sig i søvn hver nat i ugevis.

Scarlett skyndte sig hen til skabet og tog sine yndlingsjeans og bluse frem, men stoppede op og så på tøjet. Hvad havde hun gang i? Hvis hun klædte sig pænt på, gjorde hun det bare svært for sig selv.

”Nej, det kommer ikke til at ske,” sagde hun højt og lagde jeansene og blusen tilbage i skabet. Hun så sig i spejlet og løb en kam gennem sit korte hår. De kvinder, han gik ud med i Californien, havde nok ikke fregner og kort hår. Hun sukkede. Det var ligegyldigt, hvordan hun så ud. Hun var ikke den rigtige kvinde for Luke. Hun ville ikke risikere sit hjerte igen, for han ville aldrig være i hendes liv permanent. Hun havde lille Carl at tænke på nu.

Hun skyndte sig hen til sit kontor og forsøgte at fokusere på, hvad hun havde brug for at tage med.

Hun lænede panden op ad væggen i kontoret et øjeblik. ”Du må ikke lade ham knuse dig hjerte igen. Du skal bare behandle dyrene og så tage hjem igen og lade, som om han er en fremmed,” hviskede hun og rystede på hovedet og løb ud af kontoret. Hun var godt klar over, at hun ikke ville kunne følge sit eget råd, men hvis hun bare holdt sig for øje, at han var helt og aldeles uden for rækkevidde og holdt sine forsvarsværker oppe, ville hun måske kunne undgå hjertekvaler. Han elskede hende ikke dengang, og han ville aldrig komme til det, for han var helt uden for rækkevidde. Han var kommet på Forbes’ liste over milliardærer, og alle kvinder ville kaste sig for hans fødder. Hun havde af og til set billeder af ham i bladene, hvor han stod sammen med den ene skønhed efter den anden.

Hun tog tasken med instrumenter, medicin og salver og skyndte sig ud. Luke stod og lænede sig op ad sin pickup og så på sin mobil. Hun kunne ikke lade være med at lade blikket løbe ned ad hans krop og beundrede de brede skuldre, den smalle talje og de lange ben. Han så hende, stak mobilen i lommen og rettede sig op, da hun nærmede sig. Hendes råd til sig selv om at ignorere ham forsvandt som dug for solen.

Det kildrede i hele hendes krop, da han så på hende. Hun havde lyst til at vende rundt og gå tilbage til huset og låse døren, men hun havde også en ubændig lyst til at kaste sig i hans arme og kysse ham sanseløst. Hun trak vejret dybt, holdt godt fast i tasken og kæmpede for få tankerne væk fra Luke, hans hænder, mund og hendes hamrende hjerte.

Han åbnede bildøren for hende og tog hendes taske. Da hans store, varme hånd lukkede sig om hendes, frygtede hun, at hun ville falde om. Det var første gang i årevis, at han rørte ved hende, og det var som et elektrisk stød. Begæret flød gennem hende, og hun trak vejret dybt og knyttede hænderne.

”Jeg lægger dine ting bagi,” sagde han hæst. Han blev altid hæs, når han var ophidset. Hun var ikke i stand til at svare, så hun nikkede bare. De kendte hinanden så godt. Han vidste, hun reagerede på ham, og hun vidste, at han reagerede på hende. Det gjorde øjeblikket om muligt endnu vildere og intenst, og minderne om deres elskov stod lysende i hendes hoved.

Han tog hendes arm, da hun satte sig ind i pickuppen. Hun havde hverken brug for eller lyst til hans hjælp. Det fik hende til at skælve, og hun kæmpede mod minderne om hans kærtegn. Han lukkede døren og gik om til førersiden, og hun trak vejret dybt ned i lungerne og betragtede ham. En brise rodede op i hans mørkblonde hår, og han var så sexet og tiltrækkende som aldrig før. Luke var en høj mand med sexede skægstubbe, vidunderlige blågrønne øjne, brede stærke skuldre og velplejede hænder, der kunne få hende til paradiset. Luke var kort sagt en fantasi, der blev til virkelighed.

Han satte sig ind bag rattet, lukkede døren, startede bilen og så på hende. Han sad for tæt på hende og var alt for fristende. ”Tak, Scarlett,” sagde han hæst.

Hun nikkede. ”Lad os få det overstået,” sagde hun kort og stirrede ud ad vinduet og kæmpede med at ignorere ham. Hvad skete der med hende? Hun var ovre ham og var kommet sig over, at han havde såret hende, da han rejste til Californien og havde sagt farvel uden videre. Den gamle vrede ulmede i hende, og hun rettede sig op.

”Hold ved laden, så vi kan tage noget hø med,” sagde hun.

”Det har jeg gjort. Det er på ladet. Jeg læssede noget hø og noget foder, som du sagde, og kørte så tilbage til dit hus for at vente på dig.” Han kastede et hurtigt blik på hende. ”Jeg skal nok betale for det hele. Det var nemmere end at tage ind til byen og købe det. Der er sikkert ikke noget på vores ranch. Den så forladt ud, da jeg kørte forbi tidligere. Jeg tror, der er blevet begået hærværk, og dyrene er bare blevet efterladt,” brummede han. ”Jeg var der kun i få minutter, men den er i katastrofal forfatning. Jeg vil redde så mange dyr som muligt.”

Scarlett kendte Luke godt nok til at vide, at han var vred på sin far. De kørte forbi laden, og hun sad stiv som et bræt og kæmpede med endnu en bølge af minder.

”Du har stadig den store lade,” sagde han.

”Vi skal ikke fremprovokere minderne,” sagde hun uden at se på ham. Hun knyttede hænderne og kæmpede mod trangen til at se på laden med alle minderne om en uforglemmelig nat.

Hun og hendes familie havde været i byens forsamlingshus til høstfest, og tidligt på aftenen havde Luke tryglet hende om at tage afsted med ham. De var taget hjem til hende, fordi huset var tomt, men i stedet for at køre helt hen til huset, havde Luke stoppet ved laden. Da de kom indenfor, havde Luke taget hende i sine arme og kysset hende. Senere havde han lagt et tæppe på høloftet og havde elsket med hende. Det havde været hendes første gang.

Hun så væk og forsøgte at tænke på noget andet og glemme den nat og hans langsomme, søde kys og hans stærke arme, hans mund og hans kærtegnende hænder.

”Hvordan har din mor det? Og Toby og hans kone?”

”De har det fint,” svarede hun. ”Toby og Naomi har en lille pige, der hedder Ava.” Scarlett lod blikket løbe hen over ham og hans skægstubbe og det pjuskede mørkblonde hår, som hun ofte havde løbet fingrene gennem. Hans skuldre var bredere nu, og begæret var ved at tage magten fra hende, og tankerne flød over med, hvordan det var at være i hans favn og læne hovedet mod hans skulder. Hun måtte tage sig sammen, så hun rettede blikket mod vejen i stedet for. Hun rystede sig lidt og kæmpede for at få tankerne væk fra ham. Han ville jo bare rejse lige så hurtigt, som han var kommet, og hun havde ikke brug for at blive såret igen. Især ikke, fordi hun havde sin søn at tage hensyn til.

Hun så ud på det velkendte landskab, hvor hun var vokset op. Hun blev nødt til at se bort fra, hvor tiltrækkende han var. Han ville jo snart stige ombord på sit privatfly igen og flyve tilbage til Californien til sit glamourøse liv i Silicon Valley med skønne fotomodeller, berømtheder og rige venner og gifte sig, så han kunne få de børn, han ønskede sig.

”Du har klaret dig godt i Californien. Det var det rigtige at gøre at flytte dertil. Det passer både dig og mig,” sagde hun.

”Ja, det har du nok ret i, Scarlett. Det er mit hjem,” sagde han uden at se på hende. Han lød afslappet, men han greb hårdt om rattet, så helt så afslappet var han ikke. ”Det vil være fornuftigt at sælge ranchen, for jeg vender ikke tilbage til Texas igen. Men jeg kan ikke få mig selv til at sælge den. Den har trods alt tilhørt vores familie i mere end hundrede år. Jeg betalte gælden ud for tre år siden, og så gik min far fandeme ud og belånte ranchen op til skorstenen igen. Han har ikke overholdt betalingerne, hvilket ikke overrasker mig. Jeg har også lige fundet ud af, at han afskedigede alle medarbejderne.”

”Det er jeg ked af, Luke,” sagde hun uden at se på ham. De var så høflige mod hinanden. ”Så du vil beholde ranchen, selv om du rejser tilbage til Californien? Tror du ikke, at du kommer tilbage til ranchen en gang imellem?” spurgte hun spændt, selv om hun kunne være ligeglad. De ville aldrig komme tæt på hinanden igen, og hendes bankende puls vidnede om, at hun måtte arbejde hårdt på at få ham ud af sit system.

”Nej, det gør jeg ikke, men jeg vil heller ikke af med den. Jeg ved godt, det ikke giver nogen mening, for Californien er stedet for mig.”

”Du behøver ikke skynde dig. Din far er stadig i live, og den betyder nok noget for ham.”

”Sprut betyder noget for ham,” sagde Luke vredt og bittert. ”Han vil aldrig kunne bo på ranchen alene igen.”

De kørte videre i tavshed. Hendes tanker drønede rundt i hovedet på hende. Hun kunne bare ikke få styr på de intense følelser, hun havde for ham. Hun ville ønske, hun kunne betragte ham som hvilken som helst fyr. Hun måtte se at komme over ham, hvis hun ikke ville risikere at blive såret igen. Hun var ikke den rette kvinde for ham, for hun kunne ikke få børn selv. Luke havde ikke været interesseret nok i hende, da han boede i Texas, og nu ville han da slet ikke være interesseret i en kvindelig dyrlæge fra en lille by. En kvinde, der tilmed ikke kunne få børn.

Hvis hun lod Luke komme ind i sit liv igen, ville han ikke kun knuse hendes hjerte, men også lille Carls hjerte.

Scarlett ville helst glemme Lukes kys, men når hun så på hans flotte profil og den sexede mund, kom de stærke og samtidig smertefulde minder frem. Hun så på hans store maskuline hænder på rattet, og hun mindedes hans kærtegn, og længslen begyndte at brænde i hende igen. Hendes puls fór ubarmhjertigt afsted, når hans fingre var i nærheden af hendes. Mere skulle der ikke til.

Hun forstod ikke, hvorfor hun reagerede så stærkt på ham. Hun var ikke forelsket i ham. Hun kunne knapt nok tåle synet af ham efter deres skænderi, da han rejste til Californien. Så hvorfor fik hun så pulsen op, da han dukkede op igen? Hun måtte se at komme videre. Hun ville ikke bruge år på at længes efter den fyr, hun havde kendt i high school og som åbenbart ikke ville have hende.

Han drejede af vejen og kørte op mod sit barndomshjem.

Det først tegn på, at stedet var forsømt, var en pickup, der var kørt ind i et træ. Der var skudhuller i den, hvor man havde skudt til måls efter flasker, der var placeret på bilen. Vinduerne var skudt i stykker, og i det hele taget havde bilen været brugt som skydeskive. Der voksede så meget ukrudt i grusvejen, at den knapt nok var synlig.

”Da far afskedigede medarbejderne, solgte han nogle af hestene for at kunne få råd til at drikke,” skumlede Luke. ”Jeg plejede at sende penge hjem til ham, men han brugte dem bare til sprut, så det holdt jeg op med igen. Jeg får fat i nogen lige om lidt, der kan hjælpe med at rydde op, men lige nu skal du se, om du kan redde nogle af hestene. Jeg tvivler nu på, at den hest, jeg så tidligere, kan reddes. Der er ingen her, og hestene blev overladt til sig selv.”

Hans vrede og smerte gjorde ondt på hende, og hun bebrejdede ham ikke, at han var bitter. Hun var lige så chokeret over stedets tilstand, som han var.

Luke kørte forbi en mark med seks heste, der stod ved et tomt trug og en vindmølle, hvor vingerne var brækket af. ”Åh, nej,” gispede hun, da hun så hestenes sølle forfatning. Deres ribben sås tydeligt, og to af dem stod med hængende hoveder. Alle hestene var underernærede, og vandtruget var utæt.

”Jeg er ked af at involvere dig i det her, for jeg ved, at det er svært for dig, men jeg har brug for din hjælp her,” sagde Luke.

”Åh, gud, se lige hestene,” udbrød hun. ”Det er hjerteskærende. Jeg vil gerne hjælpe dem,” sagde hun og var stadig lamslået over synet af de stakkels dyr. Hun følte med Luke, selv om hun helst ville undgå at blive involveret i hans problemer. Men han var kommet hjem til et skrækkeligt syn, og han havde forsøgt at hjælpe sin far med at holde ranchen kørende.

Hun forstod godt, at han var vred og skuffet, og hun blev taknemmelig for sin egen velfungerende familie. De hjalp hinanden og gjorde deres bedste og var der for hinanden. ”Det er ufatteligt, Luke. Jeg anede ikke, at det var sådan fat med ranchen. Vi er naboer. Vores ranch støder op til jeres, men ingen har sagt et ord om det. Hvorfor har ingen råbt vagt i gevær? Hvorfor kontaktede medarbejderne dig ikke? Hvordan kunne din far bare efterlade stedet?”

”Fordi han er en syg drukkenbolt, der er ligeglad med alt og alle,” knurrede Luke, og hun fortrød sine ord, for det smertede Luke at se sit hjem så forsømt.

”Jeg åbner lige lågen,” sagde Luke og steg ud og trak den gamle pigtrådslåge til side. Han kørte gennem lågen, steg ud og lukkede den igen.

”Undskyld, Luke,” sagde hun stift, da han satte sig ind igen. Hun så ikke på ham og forsøgte ikke at tænke på, hvad han kæmpede med. ”Lad os komme i gang.”

”Jeg lapper hullerne i truget, så vi kan fylde vand i. Jeg sendte nogle penge til far til at købe fiberglastrug, men han har åbenbart bare anskaffet sig nogle gamle metaltrug. For fanden da. Jeg vidste ikke helt, hvad jeg kunne vente, men jeg havde ikke troet, det var så slemt. Hver eneste øre, jeg har sendt hjem, er blevet brugt på sprut.”

Scarlett så sig om og så tre hestekadavere. Der stod nogle heste et stykke fra de døde dyr, der var gået i forrådnelse, og rovdyr og fugle havde brugt dem som festmåltid.

”Der ligger nogle døde dyr.”

Han sukkede. ”Fandens. Jeg får nogle folk herud til at hjælpe.” Han parkerede i nærheden af hestene, og et par af dem kom langsomt hen mod dem. Luke tog sin mobil frem for at skaffe noget hjælp.

Scarlett nærmede sig dyrene. Hun kunne ikke bebrejde Luke for at være vred på sin far for at have ladet stå til. Da Luke var barn, havde Double U været en fin ranch. Hans far havde været en dygtig rancher, og han vidste udmærket godt, hvad der ville ske med dyrene, når de blev forsømt. Han måtte i hvert fald have vidst det, når han var ædru.

Scarlett talte blidt til hestene og tog sin pose æbler frem, men de kunne knapt nok løfte hovederne. Hun knælede ned og åbnede sin medicintaske og tog en sprøjte frem, der kunne hjælpe dem her og nu.

”Jeg flytter hestene hen i indhegningen ved siden af laden, hvor de har adgang til vand,” sagde Luke. ”Jeg henter noget seletøj og trækker dem med tilbage, og hvis der er nogle heste, der ikke kan flyttes, må vi prøve at hjælpe dem her.”

En time senere satte de sig ind i hans pickup og kørte hen mod hovedbygningen.

”Jeg kom hjem hvert år i de første tre år, mens jeg gik på college, og det har aldrig set sådan ud. Hovedbygningen var rodet, men alt andet var velholdt.” Luke gned sig over kæben. ”Vi havde nogle gode medarbejdere og en god driftsleder. Jeg overnattede som regel kun et par dage, så da tog min far sig nok sammen. For flere år siden fik jeg ham fløjet til Californien til jul. Han sagde, at alt gik fint her, men han ville gerne tilbage så hurtigt som muligt og afkortede sit ophold hos mig. Vi gled mere og mere fra hinanden, og jeg har ikke været hjemme siden. Når jeg ringede til ham, sagde han altid, at alt gik fint.” Luke bed tænderne sammen. ”Jeg burde have ringet noget oftere, så ville jeg måske have kunnet undgå det her. Jeg kunne have ansat en til at bestyre ranchen.”

”Du kunne ikke vide, hvad der foregik.”

”Jeg burde have vidst det. Han kunne aldrig holde en samtale kørende, når han var fuld. Det burde have tændt advarselslamperne hos mig.”

”Åh, Luke. Det er en katastrofe.”

”Vi må fange dyrene. Jeg tvivler på, at der er mere kvæg tilbage. De er sikkert blevet stjålet, og tyvene har ladet hestene stå, fordi de var i så ringe forfatning. Jeg har ikke været inde i hovedbygningen endnu, men jeg ser lige, om der er nogle dyr derinde.”

Scarlett krympede sig, da hun så hovedbygningen. Den ene mur var beskadiget, som om nogen havde prøvet at køre gennem den. Vinduerne var smadrede, og trappetrinene op til verandaen var faldet sammen. Der var ingen fordør i, og der var skudhuller i murene, og verandaens gulvbrædder var flået op. Nogen havde smidt sort maling på huset, og der var smidt en lænestol ud i haven.

”Nej altså, Luke …” hviskede Scarlett. Det måtte være hjerteskærende for ham at se sit barndomshjem så ødelagt.

”Hovedbygningen og laden og staldene er i den tilstand, fordi de ikke blev vedligeholdt, men vandaler og tyve har virkelig også bidraget til den sørgelige tilstand,” sagde han mørkt. ”Min far har ladet vores barndomshjem, som var en rigtig fin ranch engang, gå helt i opløsning på grund af hans forbandede drikkeri.”

Scarlett følte for ham. Hun kunne forestille sig, hvordan hun selv ville have det, hvis det havde været hendes hjem. ”Det er jeg ked af, Luke. Det er skrækkeligt at komme hjem til.” Hun gav impulsivt hans håndled et klem. Han vendte sig mod hende og så intenst på hende med de blågrønne øjne, og det fyrede op under hende. Men hun nægtede at lade ham trække gulvtæppet væk under hende igen. Hun havde været gennem for mange hjertekvaler på grund af Luke.

Da han så på hende, trak hun vejret dybt og så intet andet udover Luke. Ikke nok med det, men Luke tændte også på hende.

”Jeg føler med dig og er ked af, at det er gået din far sådan. Har du besøgt ham?” spurgte hun og forsøgte febrilsk at tale om noget, der ikke var helt så intimt. Men da hun rørte ved hans håndled, blev hun ramt af en flodbølge af minder om deres tid sammen, og hendes vrede mod Luke mindskedes en anelse.

Hun havde sympati med ham. Tænk, hvis det var hende, der kom hjem og fandt McKittrick-ranchen i forfald.

Hun fokuserede på det, han var ved at fortælle om sin far.

”Nej, men det er en af de ting, jeg skal gøre, mens jeg er her. Det bliver svært at besøge ham efter det, han har gjort. Eller rettere ikke gjort. Han må være i sølle forfatning, siden han har kunnet lade tingene forfalde på den måde.”

”Nå, men lad os finde hestene og andre dyr, der stadig er her,” sagde hun og var ivrig efter at komme i gang.

”Jeg har besluttet at rive huset ned. Jeg kan ikke holde ud at se på den ruin, og minderne er alligevel ikke særlig gode,” sagde han og nikkede. Det smertede at høre bitterheden i hans stemme. Hun modstod trangen til at række ud og give hans hånd et klem igen.

”Der er et badeværelse i laden, og jeg håber, at der er rindende vand og elektricitet i hovedbygningen. Vi skal finde alle de dyr, vi kan, mens det er lyst, og jeg vil prøve at få dem ind i indhegningen ved laden, og så kan du gøre det, du skal, og jeg henter foder og vand til dem. Kan du blive lidt længere?” spurgte han.

”Ja, selvfølgelig. Jeg vil gerne redde så mange heste som muligt,” sagde hun.

”Vi tager pickuppen ud at lede efter dyr. Der er dog nogle steder her på ranchen, der kun er tilgængelige på hesteryg, så jeg bliver nok nødt til at købe en hest, for ingen af dem, der er her, er stærke nok til at bære mig. Jeg har et reb, foder, en saddel og andre forsyninger i pickuppen. Nå, lad os sætte i gang.” Han vendte bilen, og hun spejdede rundt for at få øje på noget kvæg. ”Luke, stop. Der er noget der,” gispede hun. ”Det er en død hund. Det er vist Mutt.” Hunden plejede at følge Luke overalt, når han var hjemme.

De steg ud og gik hen til den døde hund, og Luke knælede ned og løb hånden hen over hundens hoved. ”For fanden da også. Du har ret. Det er Mutt. Han var gammel og svag, så det er nok prærieulve, der har taget livet af ham.”

Scarlett knælede ned for at se nærmere på hunden, og hun havde det dårligt på Lukes vegne.

”Jeg lod ham blive her, da jeg rejste til Californien, fordi ranchen kørte godt,” sagde han hæst.

”Det gik godt her, fordi du var her,” sagde hun stille.

Luke betragtede hunden. ”Medarbejderne kunne godt lide ham, og han var lykkelig her. Jeg tænkte, at det var bedre, at han blev her. Det ser ud, som om han har sultet, og godt nok var han gammel og svag, men noget har haft fat i ham.”

”Han er blevet skudt, Luke. Temmelig sikkert, fordi han var gammel og måske syg. Der er et skudhul, og det var dræbende, så det var ikke tilfældigt og heller ikke bare for at være ondskabsfuld. Jeg tror, at det er musvåger, der har flået i ham, efter han blev skudt,” ræsonnerede Scarlett.

Luke lænede sig frem, da hun pegede på skudhullet. ”Jeg håber ikke, han led. Jeg elskede gamle Mutt. Han var en god hund.” Hans stemme rystede. ”Jeg vil begrave ham. Jeg har en skovl, og jeg vikler ham ind i en presenning og begraver ham bag hovedbygningen.”

Hun fik en klump i halsen og så på ham og rørte uvilkårligt ved hans håndled igen. ”Jeg ved, du elskede ham.” Det øjeblik, hun rørte ved hans håndled, vidste hun, at det havde været en fejl, også selv om han havde brug for trøst. Hans håndled var dobbelt så stort som hendes og varmt og hårdt. Han fik et glimt i øjnene og så indgående på hende.

”Jeg har ikke elsket meget i mit liv, men jeg elskede ham,” sagde han hæst. Hun kunne knapt nok trække vejret, og hun kunne ikke aflæse hans intense blik og forstod ikke, hvad han mente med, at han ikke havde elsket meget i sit liv. Talte han kun om hunden, eller lå der mere i den bemærkning?

Hun længtes så meget efter at være i hans arme, at det skræmte hende, så hun trådte væk og gik tilbage mod pickuppen. ”Sig til, hvis jeg kan hjælpe,” sagde hun over skulderen og trak vejret dybt.

Luke tog nogle handsker op af lommen og fandt en presenning til at begrave hunden i. Derefter satte han sig ind bag rattet, og de kørte væk i tavshed.

Det føltes, som om Luke kun havde været væk i nogle dage og ikke år. De tomme år var på forunderlig vis forsvundet. Det gik op for hende, at hun aldrig helt var kommet over ham, og guderne skulle vide, at hun havde forsøgt.

Hun havde aldrig haft sådanne følelser for sin forlovede, Tanner. Måske fordi Luke havde været hendes første kærlighed. Eller stak det dybere?

De sad relativt tæt på hinanden i pickuppen, men der var stadig en kløft mellem dem. Han havde ikke elsket hende, og han ville aldrig elske hende, så hvorfor kunne hun ikke bare glemme ham? Hun betød tydeligvis intet for ham, og det alene burde stoppe hendes begær efter ham.

De kørte ned ad en hullet vej og spejdede efter tegn på kvæg. Efter 20 minutter fik hun øje på nogle heste. ”Derovre, Luke.”

”Ja, jeg har set dem. De går i en indhegning, så lad os blive ved med at lede. Måske finder vi nogle flere, og så kan vi føre dem sammen. De er nok i dårlig forfatning, men jeg håber, vi kan få dem hen til laden,” sagde han og kørte videre.

”Der er nogle heste derinde mellem træerne,” sagde hun lidt efter og pegede på dem.

De næste seks timer arbejdede de hårdt med at indfange heste, finde noget mere kvæg og få alle dyrene ført tilbage i indhegningen ved laden, mens det stadig var lyst. Luke lukkede lågen til indhegningen og vendte sig mod Scarlett.

”Du kan begynde at kigge på hestene, og så henter jeg noget foder. Der er vand i truet, og det bliver snart mørkt, så jeg henter nogle lygter, så du kan fortsætte med at arbejde, hvis du vil. Hvis du ikke har lyst, skal jeg nok køre dig hjem, men jeg vil gerne have din hjælp.”

”Jeg kan godt blive.”

Han så på hende og rakte ud efter hende. ”Tak, Scarlett,” sagde han.

Hendes hjerte hamrede, da han tog hende i sine arme og trak hende tæt ind til sin hårde krop. Hun skælvede i hans stærke favntag, og hun ville bare holde ham tæt til sit hjerte. Hvordan i alverden skulle hun kunne arbejde hele aftenen, uden at de gamle følelser for ham ville vælde op i hende?

2

Luke slap Scarlett. ”Jeg må hellere gå i gang,” sagde han afslappet og neutralt, men hans stemme var hæs, som når han var ophidset, så han følte også noget. Men hvad følte han?

Hvorfor kunne hun ikke få Luke ud af sit system? Han havde såret hende helt forfærdeligt, da han forlod Texas, og hun burde ikke længes efter ham, men det gjorde hun. Ville hun nogensinde kunne stole på ham igen? Hun måtte beskytte sit hjerte og ikke lade sympatien for ham overskygge deres fortid.

”Jeg bliver nødt til at ringe hjem, og så går jeg også i gang,” sagde hun og gik væk fra ham.

Hun talte kort med sin mor og sikrede sig, at Carl havde det godt. Hendes mor advarede hende igen mod Luke, og at hun slet ikke var ovre ham. Hun havde narret sig selv i alle de år.

Det var blevet mørkt, aftenen var lun, og Luke havde tændt nogle lygter. Scarlett kastede et blik på ham, da han tog sin skjorte af og smed den til side. Hun blev tør i munden, og hendes puls fik fart på, da hun så på hans muskler i lygternes skær. Hans overarmsmuskler glinsede af sved, mens han forkede noget hø. Hun huskede, hvordan det var at være i hans favn, og det var, som om der gik ild i hende, og hun kunne ikke tage blikket fra ham og hans brede skuldre, muskuløse brystkasse, smalle talje og den hårde mave.

Han så op, og hun mødte hans blik uden at blinke. Hun kunne ikke lade være med at se på ham. Han gik sikkert i fitnesscenter i Silicon Valley, for han var så vidunderligt muskuløs. Han havde bundet et klæde om panden for at holde sveden væk fra øjnene, og i lygternes skær var han så meget mand, tiltrækkende og sexet, stærk og veltrænet.

Hun var som tryllebundet, og begæret brændte som ild i hende, men hun vendte opmærksomheden mod hestene i stedet og arbejdede hårdt og hurtigt og lukkede Luke ude.

Pludselig faldt en af hestene om, og Scarlett løb hen til den og knælede ned og gav den hurtigt en indsprøjtning.

Hestene åndede tungt og gispede, og den blødte fra flænger på maven og halsen.

”Jeg bliver nødt til at aflive ham, Scarlett. Du kan ikke redde ham.”

Scarlett så forbløffet op. Luke stod med en pistol i hånden. Det løb hende koldt ned ad ryggen. Hun rejste sig hurtigt og stillede sig foran ham med hænderne på hofterne.

”Nej, det gør du ikke! Jeg kan redde ham. Nu gemmer du den pistol af vejen, og du tager den ikke frem igen, før jeg siger til.”

Han blinkede og kneb læberne sammen. Hun vidste ikke helt, om han gjorde det for ikke at komme til at le, eller om han var vred over, at hun kommanderede med ham.

Hun mente det alvorligt. Hun ville under ingen omstændigheder lade ham skyde sine dyr. ”Hesten er på benene igen i morgen. Jeg har givet ham en indsprøjtning, der vil hjælpe ham. Bare vent og se. Du vover ikke at skyde nogle af dyrene uden min tilladelse. Er du med?”

”Ja, Scarlett. Men se ham lige. Han har ikke kræfter til at stå op. Han er tynd og kan ikke engang trække vejret ordentligt.”

”Jo, han kan. Jeg skal nok tage mig af ham. Han er på benene inden længe. Jeg ved, hvad jeg gør, Luke, så gå du bare tilbage til dit arbejde og lad mig om det her.” Hun stirrede på ham, og han stak pistolen ned i bukselinningen og gik væk.

Scarlett så efter ham i et par sekunder og vendte sig derefter om mod hesten igen og skubbede Luke i baggrunden i den næste times tid. Hun ringede til sin mor for at høre, om Carl havde det godt, og han havde det fint.

Scarlett gik fra den ene hest til den anden og forsøgte at tage sig af dem alle. Luke var blevet mere og mere tavs i løbet af eftermiddagen. Han var rasende på sin far, og hans vrede blev værre for hvert dyr, de fandt, og han var sønderknust over sin hund. Han havde virkelig elsket den hund.

Mens Scarlett arbejdede, reparerede Luke hegnet i indhegningen. Hegnet var i stykke flere steder, og hun håbede, han kunne nå at reparere det, før hestene gik ud. De heste, der var i stand til at stå op, stod og spiste af det foder, som han havde lagt ud til dem.

Luke havde ført omkring et dusin kvæg sammen, og Scarlett kom til at tænke tilbage på, da ranchen havde haft store kvægflokke.

”Medmindre du har ændret dig markant, ved jeg, at du elsker hamburgers mere end steaks. Jeg får middag leveret ud til os,” sagde Luke.

Scarlett lagde hovedet på skrå og så på ham. ”Hvordan i alverden får du leveret mad helt herud? Der er ingen café eller noget lignende i miles omkreds.”

Luke smilede og trak på skulderen. ”Penge. Jeg kunne have spurgt dig, om hvad vi skulle spise, men så kom jeg i tanke om Rusty’s Diner. Vi kan tage en pause og få noget at spise. Hvad siger du til det?”

Hun smilede. ”Hvis jeg havde vidst, at du ville gøre det, ville jeg have bedt om at få nogle flere æbler til hestene.”

”Hvis vi er her så længe, prøver jeg at få nogle bragt ud til os til morgenmad. Nogle af hestene har det allerede bedre. Du har udført mirakler, Scarlett, og jeg er meget, meget taknemmelig for din hjælp. Det ville have været forfærdeligt at aflive alle hestene, men det ville have været min eneste udvej.”

”Du behøver ikke aflive nogen af dem. Ligegyldigt hvor syge de er, kan vi redde dem, men hvis ikke du var kommet nu …”

”Jeg har jo mistet nogle,” sagde han og rynkede brynene, ”Nå, jeg fortsætter med arbejdet. Jeg siger til, når middagen kommer,” sagde han og gik.

Scarlett hørte ham knapt nok. Hun var allerede i gang med at sy hestens flænge sammen. En lille hvid hest stod tålmodigt ved siden af, og den så ud, som om den kunne falde om når som helst. Den ænsede hende knapt nok.

Det blev midnat, og der var stadig syge heste, der havde brug for behandling. Luke var i gang med at reparere vandtruget, og Scarlett fortsatte med at arbejde og gik lidt væk for at ringe til sin mor, uden at Luke hørte det.

Som hun kunne forvente, bad hendes mor hende komme hjem og mindede hende endnu en gang om, at hun kun ville blive såret igen ved at have noget med Luke at gøre.

”Vil du virkelig risikere det igen?” spurgte hendes mor.

”Mor, jeg er ved at behandle nogle meget syge heste og noget kvæg. De er i sørgelig forfatning, og jeg vil ikke overlade dem til den visse død, når jeg har en chance for at redde dem.”

”Åh, gud. Det er da forfærdeligt. Jeg anede ikke, at det var sådan fat på Double U. Men jeg er stadig bekymret for dig, Scarlett.”

”Mor, det er mit job at redde dyr, og der er brug for mig her, og nogle af hestene er allerede i bedring.”

”Luke vil bare såre dig igen, Scarlett, og det bliver måske endnu værre denne gang, fordi I ikke er børn længere. Kom nu hjem. Carl har brug for dig. Du bliver bare såret igen, hvis du bliver der.”

”Nej, det sker ikke. Det skal jeg nok sørge for.” Der var en lang pause i den anden ende. Hendes mor gav op og var løbet tør for argumenter.

”Pas nu på dig selv. Vi elsker dig,” sagde hendes mor. ”Og før du begynder at få følelser igen for den mand, må du huske på, at Luke rejser tilbage til Silicon Valley om nogle dage, og så hører du ikke mere fra ham, før han kommer på besøg her igen.”

Scarlett sukkede. ”Jeg elsker dig, mor. Lukes far har gjort noget forfærdeligt, og når jeg ser det, er jeg enormt taknemmelig for, at jeg har jer. Jeg skal nok passe på mig selv. Det lover jeg,” sagde hun. Men ville hun kunne holde det løfte, eller ville hun ikke kunne stå for Lukes kram og kys? Hun var ved at le højt, men hun blev alvorlig igen, da hun så sig tilbage og så lysene, de syge heste og kvæget i indhegningen. Var det fjollet af hende at risikere at få sit hjerte knust i forsøget på at redde heste, der måske alligevel ikke ville overleve?

Men hun var nødt til at blive. Hun havde afgivet dyrlægeløftet om at hjælpe dyr, og hun tog det løfte meget alvorligt.

Bare hun nu kunne modstå Luke. Måske ville det slet ikke blive nødvendigt, for han havde sikkert en kvinde, der ventede på ham i Silicon Valley.

Hun så på de syge dyr. Luke havde nok ret med hensyn til kvæget. Han havde kun fundet nogle få, og resten var sikkert endt i andre hænder. Han ville blive ved med at lede, når det blev dagslys igen, og indtil videre havde han ikke fundet flere. Scarlett fortsatte med at behandle hestene. Hun ville måske skulle arbejde hele natten. Middagen havde givet hende noget energi, men hun var ved at være træt. Hun kastede et blik på Luke, der stadig var ved at reparere huller i vandtruget.

Luke var drengen fra Royal, der var rejst ud vestpå og havde skabt sig en formue i Silicon Valley. Han havde ikke været interesseret nok i hende i high school til at ville fortsætte deres forhold eller vende tilbage til Royal for at være sammen med hende. Hun måtte se at slå sig til tåls med, at han ikke var interesseret i hende. Han kunne lide at kysse og elske, men han ville vende om og gå ud ad døren og glemme alt om hende. Det ville ikke gøre hende så meget, men hun ville ikke kunne bære, at det ville såre Carl. Scarlett så på Luke igen. Lygtens blafrende lys skinnede på ham og gjorde hans hud gylden og skinnede på hans stramme, muskuløse ryg og brystkasse, de stærke skuldre og overarmsmuskler og den flade mave. Hun blev tør i munden, og hendes hjerte hamrede afsted. Hun havde lyst til at slynge armene om ham og kysse ham. Hun huskede udmærket godt hans kys, der fik hende til at skælve af begær og længsel efter hans kærtegn.

Han vendte sig mod hende og kneb øjnene sammen. Hun rødmede flovt og skyndte sig væk og knælede ned ved en hest for at rense dens sår og sætte forbinding på. 10 minutter senere kom Luke og greb hendes håndled, da hun skulle til at give en hest en indsprøjtning.

”Jeg tror, det er på tide, at du stopper for i aften.”

”Der er flere heste, der har brug for behandling. Jeg kan ikke stoppe nu.”

”Er du ikke træt?”

”Jo, men jeg kan godt fortsætte.”

Han så på hende og nikkede. ”Godt. Bare lidt længere.”

Han gik, og hun fortsatte med at arbejde. Lidt efter kom han tilbage og lagde en hånd på hendes skulder. ”Scarlett, det er sent nu,” sagde han hæst og gav hendes skulder et klem.

Hun så på ham. Han stod tæt på hende, og det fik hendes puls op. ”Jeg kan ikke stoppe nu.”

”Jo, du kan. Lad os få lidt søvn, inden det bliver daggry. Jeg har et tæppe på ladet i pickuppen.”

Luke havde bar overkrop og var alt for tiltrækkende, alt for sexet, alt for forbandet flot. Han var kun blevet flottere med årene. Hun så på hans mund, og brandvarme minder om hans mund på hendes krop strømmede gennem hende.

Men hun måtte forblive stærk. ”Nej, jeg fortsætter.”

”Godt, Scarlett, så gør jeg det også. Jeg kommer tilbage om en halv times tid, men sig til, hvis du ombestemmer dig og vil stoppe før det.”

”Det skal jeg nok,” sagde hun sødt og rejste sig og gik hen til en anden sølle hest. Hun løb hænderne hen over den, og hun kunne mærke dens knogler. Hvordan formåede den at holde sig på benene? Hun glemte alt om Luke og begyndte at behandle hesten, og efterhånden begyndte hun at blive træt, men ville stadig ikke stoppe. Luke kom hen til hende igen. ”Kom nu. Lad os få lidt søvn. Solen står op om et par timer. Vi kan forsætte det her, når det bliver lyst.”

Denne gang modsagde hun ham ikke. Hun gik væk og skyndte sig ind i laden og ind på det lille badeværelse. Hun var så træt, at det burde være ligegyldigt, at de sov på ladet i hans pickup. Men helt ligegyldigt var det nu ikke.

”Vi kan ikke sove på ladet begge to, Luke.”

”Hvorfor fanden ikke? Det er det eneste sikre sted. Der er klapperslanger her i Texas, så vi skal ikke sove på jorden. Forsædet er ikke stort nok, og du kan jo nok holde fingrene for dig selv, og det kan jeg også. Det er da ikke til at stå for, vel?”

Hun var udmærket godt klar over, at han havde sagt det i spøg, men hun var træt og frustreret, fordi hun havde ikke lyst til at overlade sit hjerte til ham igen. Hvis de elskede, frygtede hun, at det ville føre til hjertekvaler.

Hun trådte irriteret hen til ham og prikkede ham i brystet med fingeren. ”Du ved, du er en tiltrækkende mand. Du ved, jeg har følelser for dig. Og omvendt. Hvis vi lægger os på ladet i pickuppen, får vi ingen søvn. Det ved jeg og indrømmer det gerne. Jeg sover på forsædet, og sådan bliver det.”

”Du kan sove, hvor du vil, men din lille enetale var helt og aldeles uimodståelig,” brummede han og trak hende ind i sin favn og så hende dybt i øjnene. Hendes hjerte hamrede. Hvis han kyssede hende nu, ville hun ikke kunne modstå ham. Hans blågrønne øjne skinnede af råt, uformindsket begær.

”Luke,” hviskede hun og var helt tændt på ham. Hun var godt klar over, at hun overskred sin egen grænse, men hun kunne ikke sige nej til ham. Blikket i hans øjne var krystalklart. Han ville også have hende, og i næste øjeblik dækkede hans mund hendes. Hans tunge legede med hendes mund og fik hende til at skælve, og det føltes som lyn i hendes krop.

Begæret rystede hende, og hun lagde armene om halsen på ham og pressede sig ind mod ham og gengældte hans kys. Hun lagde al sin længsel efter ham i det kys. Han skulle huske deres kys, og hun håbede, det ville hjemsøge ham for altid og få ham til at ligge søvnløs og tænke på begæret og minderne. Hun ville bare nyde øjeblikket i hans favn og hans kys. Hans stive lem pressede mod hende, og hele hendes krop skreg på ham. Men så huskede hun tårerne, hjertekvalerne og længslen, da han havde forladt hende, og det ville hun ikke opleve igen.

Hun slap ham og trådte et skridt tilbage. ”Jeg står tidligt op i morgen,” hviskede hun og vendte sig om og satte sig ind i pickuppen, låste døren og lænede sig tilbage i sædet.

Hun modstod trangen til at vende sig om og se, hvad han ville gøre, og endnu mere at stige ud til ham, men hun måtte afstå fra at lægge sig ved siden af ham på ladet. Scarlett trak vejret dybt og skælvede. Ville hun nogensinde komme over ham? Hun havde troet, hun var ovre ham, da Tanner kom ind i hendes liv, men efter Lukes fantastiske kys i aften, indså hun, at Tanner havde aldrig haft samme sexappeal som Luke.

Det var ligegyldigt. Hun var ikke den rigtige kvinde for Tanner og heller ikke for Luke. Hun måtte se i øjnene, at Luke nu var en forretningsmand i milliardærklassen, og han var ung og havde succes og var tiltrækkende. Han ville ikke kunne slå sig ned i en lille by sammen med byens dyrlæge.

Hun var såret, men hun resignerede også. Hun havde set tingenes tilstand i øjnene for længst. Luke levede et helt andet liv nu som den nyeste milliardær på Forbes’ liste. Scarlett havde set billeder af hans palæ i Silicon Valley og havde læst om alle hans teknologiske bekvemmeligheder. Han ville vende tilbage til sin verden der, når han fik styr på ranchen, og hun ville måske aldrig få ham at se igen. Hvad værre var, ville han sikkert vende tilbage til ranchen med en af sine fantastiske kvindebekendtskaber. Det var det, som Scarlett måtte holde sig for øje.

Inderst inde vidste hun godt, at han var kommet videre, og at hun aldrig ville blive en del af hans liv.

*

Luke lå på ladet og så op på stjernehimlen. Det var en af de ting, han elskede ved ranchen. Der var ingen bylys, der stod i vejen for aftenhimlens skønhed. Han så på stjernerne, men hans tanker kredsede om Scarlett. Han ville holde hende i sine arme og var skuffet over, at hun ikke ville sove ved siden af ham. Hvis hun var gået med til det, ville de uden tvivl have kysset. Og meget mere.

Hans puls satte farten op, da han tænkte på, hvordan det føltes at mærke hendes søde læber mod hans. Mindet ville holde ham vågen i nat, hvilket var højst ubelejligt, da han virkelig havde brug for at få noget søvn.

Han havde glemt, hvilken kraft hun besad. Da han havde trukket sin pistol, havde han kun haft tanke på at stoppe lidelserne for den lidende og kvæstede hest. Han havde aldrig troet, at Scarlett ville springe op og konfrontere ham foran en pistol. Heldigvis var pistolen stadig sikret, men hun havde overrasket ham. Han burde egentlig havde vidst bedre. Det var jo Scarlett. Hun var i den grad overbeskyttende over for dyr, og det havde hun altid været.

Han smilede i mørket og foldede hænderne bag hovedet. Han havde haft held i sit forretningsvirke, og det gik godt for ham. Han var vant til, at folk stod på spring for at hjælpe ham med alt, og det gjaldt især hans kvindelige bekendtskaber. Han havde masser af smukke kvinder i sit liv, og de gjorde alt det, han ønskede. Men nu var han tilbage ved sit barndomshjem, og det første, han oplevede, var, at Scarlett havde bedt ham skrubbe ad helvede til. Han smilede bredt. Hun tøvede ikke med at fortælle ham, hvad hun syntes, han bestod af. Og det var ikke kun ’nej’, men ’fandeme nej’. Hun var ikke bange for at fortælle ham, hvad han skulle gøre, og hvad han ikke skulle gøre.

Han vidste godt, det var forkert, men han ville date hende og elske med hende i timevis.

Luke tænkte på de tre kvinder, han havde datet det sidste års tid. De var fantastisk smukke med vidunderlige kroppe. De ville aldrig være til besvær eller bede ham pakke sine sydfrugter. Han måtte glemme Scarlett, og så snart han var tilbage i Californien, ville han opsøge kvinderne og date den, han bedst kunne lide.

Luke stønnede. Der var omkring halvanden time, til solen stod op, og han burde få lidt søvn, men Scarlett fyldte stadig meget i hans hoved. Hun var som en krudttønde med en kort lunte, og samtidig lækker og sexet nok til at få hans blod til at koge, og hendes kys var som ild.

Han længtes efter at holde hende i sin favn igen, elske med hende og kærtegne hver afkrog af hendes krop. Men han var godt klar over, at han ikke burde forføre hende. Han havde såret hende, da han havde forladt hende, og det måtte for alt i verden ikke ske igen.

Han følte sig slet ikke søvnig, og tanken om at elske med hende fyldte alle hans tanker, så han kunne lige så godt stå op og arbejde videre.

”For fanden, kvinde. Enten skal du forsvinde fra mine tanker eller lægge dig ved siden af mig, så jeg kan finde ud af, hvad jeg skal gøre,” sagde han højt, vel vidende at ingen af delene ville ske.

Luke rejste sig og forsøgte at være stille, da han kravlede ned fra ladet.

*

Klokken var næsten ni om morgenen, da han gik tilbage til marken, hvor han havde parkeret pickuppen. Han fik øje på Scarlett, der havde sin taske i hånden og var på vej hen til ham. Hun vrikkede dejligt med hofterne, når hun gik. Vinden fangede hendes hår og blæste det hen over hendes ansigt. Luke skubbede sin cowboyhat længere tilbage på hovedet og ventede.

”Godmorgen. Jeg har tilset al kvæget. Du har udført mirakler. Hestene har det meget bedre,” smilede han. ”Hvordan har du det efter kun to timers søvn?”

”Godmorgen. Jeg har det fint, tak,” sagde hun og vendte sig om og gik hen til en sort hest og løb hænderne hen over den.

”Når du er klar, kører jeg dig hjem, Scarlett. Du har været en fantastisk hjælp, og du har reddet hestene. Du sender bare en regning.”

”Fint.” Hun så op på ham med rynkede bryn. ”Du har heller ikke fået meget søvn. Du var allerede oppe, da jeg vågnede.”

”Ja,” sagde han. Han ville ikke fortælle hende, at det var efter deres vidunderlige kys.

”Jeg arbejder en halvanden times tid længere, og så tror jeg ikke, du får flere problemer med dyrene.”

Luke sukkede og gik tilbage til pickuppen for at foretage nogle telefonopkald. Han skulle have ansat nogle mennesker så hurtigt som muligt for at få gang i ranchen igen.

En times tid senere kom Scarlett hen mod ham.

”Du må godt køre mig hjem nu,” sagde hun. ”I det mindste, indtil du finder flere dyr. Her er min regning.”

Han tog regningen uden at se på den, og hans fingre strøg mod hendes. Han så et glimt i hendes øjne, og hans puls hamrede. Hvordan kunne hun udsætte ham for det her? Efter alle de år reagerede hans krop stadig på hende ved den mindste berøring.

”Jeg har ringet rundt og har sørget for, at der kommer nogen ud og passer dyrene. Jeg har en aftale i eftermiddag med en dygtig entreprenør fra Dallas til at gøre noget ved huset. Men det er mine problemer, og det skal du ikke bekymre dig om.” Han gav hendes skulder et klem. ”Jeg vil lave noget morgenmad til dig, og så kører jeg dig hjem.”

”Tak, men jeg vil bare gerne hjem. Mor har morgenmad klar til mig. Jeg vil tage et brusebad og så få noget søvn.”

”Godt. Det er en aftale,” sagde han og tog hendes arm og smilede. ”Jeg overnatter på The Bellamy. Jeg trænger til en god seng at sove i efter at have overnattet på ladet.”

Scarlett trak vejret dybt. Gnisten var der igen, da han rørte ved hende. Han slap hendes arm og vendte sig væk. Scarlett var udenfor rækkevidde, og han kunne ikke røre ved hende, også selv om det kun var en fjerlet berøring uden at få en fysisk reaktion ud af det.

Han holdt bildøren for hende, og hun satte sig ind, og han løb blikket over hendes lange ben i de stramme jeans. De kørte afsted, og han tænkte på, at hun havde gjort et fantastisk stykke arbejde med dyrene, og han fik en klump i halsen af taknemmelighed.

”Alle siger, at du er den dygtigste dyrlæge i området,” sagde han. ”Og det er jeg enig i.”

”Tak, Luke.” Hun smilede og så ud ad vinduet, mens de kørte videre i tavshed. ”Hvornår vil du besøge din far?” spurgte hun efter et par minutter.

”Jeg tror hellere, jeg må vente et par dage, så jeg ikke farer i flint over den måde, han har efterladt ranchen på uden at kontakte mig. Hvis han havde fortalt mig det, ville det ikke være kommet så vidt. Jeg forstår stadig ikke, hvorfor de ansatte ikke kontaktede mig. Min far må virkelig have gjort dem vrede.”

”Han har måske fortalt dem, at du kom for at overtage stedet, og de regnede nok med, at du allerede vidste, hvordan det var fat.”

”Det har jeg ikke tænkt på,” sagde Luke tøvende. ”Jeg er her ikke kun på grund af ranchen. Jeg skal også have en snak med Will.”

Scarlett så forbløffet på ham. ”Skal du? Det overrasker mig. Du er jo langt fra Royal og alt det, der foregår her.”

”Will og jeg har holdt kontakten, og han har besøgt mig i Californien et par gange.”

”Ja, jeg kan godt huske, at I var gode venner,” bemærkede Scarlett.

”Det var helt vanvittigt, at Will kom hjem til sin egen mindehøjtidelighed. Det var da et kæmpechok.”

Scarlett nikkede. ”Ja, mon ikke. Nogle af os ved et og andet om sagen, men ikke meget. Han holder tæt med det hele, men jeg er sikker på, at han vil opdatere dig omkring alt det, der er sket. Wills nære venner ved noget, og det gælder også Toby.”

”Folk i visse erhverv, såsom frisører og bartendere, må lægge øre til en del hemmeligheder. Hvad med dyrlæger?”

Scarlett lo blidt, og han smilede. Han ville høre den dejlige latter igen. ”Det gælder vist ikke for os. Mine pelsklædte, firbenede kunder siger ikke meget, men de er glade for at komme hos mig. Det er jeg aldrig i tvivl om.”

”Du er sikkert aldrig blevet bidt af dine patienter.”

”Nej, det er jeg ikke,” sagde hun. ”De smelter ligesom, når de kommer til klinikken. Dem, der skal indlægges, kommer ind i en særlig afdeling, og de er glade for at være der, og glæden er gengældt.”

”Du kan godt lide dit arbejde, ikke?” spurgte han.

”Jo, jeg elsker det,” sagde hun med tydelig entusiasme.

”Der er meget forandret her,” sagde han eftertænksomt.

”Jeg er ked af, at du kom tilbage og fandt Double U i sådan en ringe forfatning. Jeg har stadig svært ved at tro, at det gik så galt, at dyrene bare blev overladt til en krank skæbne,” sukkede hun. ”Jeg tror, det begyndte at gå ned ad bakke, da din far blev indlagt på hospitalet og senere kom på plejehjem.”

”Fred Sweeney, som er familiens advokat, hjalp med alt det. Kender du ham?”

”Ja. Hvordan har din far det?”

”De forsøger at afgifte ham, men han modsætter sig. Det er ikke noget nyt.” Luke skar en grimasse. ”Han har prøvet det før.”

”Det er jeg ked af at høre, Luke.”

”Du skal bare være taknemmelig for din egen familie, Scarlett.”

”Det er jeg også,” mumlede hun. ”Hvis du finder flere heste, der har brug for hjælp, skal du bare sige til.”

”Du gjorde det fantastisk i aftes. Du ville ikke have morgenmad, så jeg vil gerne invitere dig på middag i Dallas fredag aften. Det skylder jeg dig,” sagde han. Han ville så gerne tilbringe en aften sammen med hende som tak for hendes hjælp.

Scarlett så på ham og trak vejret dybt. ”Tak, men det behøver du ikke. Jeg skal noget andet.”

Det troede han ikke på. Det var snarere, at hun ikke ville have noget med ham at gøre. Han nikkede. ”Nå, okay, men jeg skylder dig en tjeneste. Du reddede mine heste.”

”Det er mit arbejde.”

Luke satte farten ned og stoppede foran hendes hus. Han steg ud og gik om for at åbne døren for hende, men hun var allerede stået ud og havde taget sine ting. ”Du behøver ikke følge mig op til døren. Vi er ikke på date, Luke. Vi ses. Ring, hvis du finder flere syge dyr.”

”Scarlett, du reddede de hestes liv. Regningen dækker ikke engang halvdelen af dit arbejde. Lad mig gøre noget til gengæld. Kan jeg donere nogle penge til din klinik?”

Hun nikkede. ”Ja, tak, det kan vi godt sige. Klinikken kan sagtens bruge nogle flere midler. Vi tager imod hunde, katte, heste og også andre dyr. Vi kan altid bruge nogle penge til foder og til at finde nye hjem til dem, der er forladt.”

”Du har altid haft en svaghed for de firbenede væsener.”

Luke og Scarlett stod og så på hinanden, og han havde lyst til at tage hende i sin favn. Han brød sig ikke om, at de tog afsked. Det burde være ligegyldigt, men det var det ikke. Han burde kunne forlade Scarlett uden videre efter så lang tid, men det var forbandet svært at sige farvel.

”Farvel, Scarlett. Og tak igen.”

”Velbekomme,” sagde hun og vendte sig om og gik op ad trappen til verandaen. Luke satte sig ind i pickuppen igen og kastede et blik i bakspejlet. Scarlett stod i døren og så efter ham og gik så ind i huset og lukkede døren bag sig.

Ville han få hende at se igen, mens han var i Royal? De havde ingen fremtid sammen, så der var ingen grund til, at de skulle mødes igen. Hans forældres dårlige gener hjemsøgte ham, og derfor var han ikke den rette for hende.

Luke kørte til det elegante femstjernede Bellamy og var lettet over igen at være omgivet af luksus og service. Han lavede omgående en aftale med privatdetektiv Cole Sullivan, der ville komme samme eftermiddag. I lyset af efterforskningen af drabsforsøget på Will og mindehøjtideligheden for ham, Jason Phillips’ forsvinden og ikke mindst de penge, der var forsvundet, ville han bede Cole om at tjekke hotelværelset for at sikre sig, at der ikke var skjulte kameraer. Derefter skulle de sætte sig sammen og finde ud af, om de kunne komme tættere på at løse hele mysteriet.

Luke bestilte morgenmad og tog et brusebad. Han stod under den varme vandstråle og vaskede de sidste par dages snavs af sig og trak vejret dybt i frustration.

Will var dukket op til sin egen mindehøjtidelighed, så hvis aske var så i urnen? Det var spørgsmål, som Luke ville have svar på, og som han håbede, at Cole Sullivan og Will kunne svare på. Det største spørgsmål af dem alle var imidlertid, om han nogensinde fik Scarlett at se igen.

3

Luke havde lidt tid, før han skulle mødes med Cole. Han tog jeans på, en brun og rød cowboyskjorte, brune støvler og en stetsonhat. Han ville ligne de andre mænd i Royal og ønskede ikke at stikke ud.

Han satte sig ind i sin pickup og kørte den korte vej hen til banken, hvor han havde sin konto. Han havde været venner med bankdirektør Jeff Kline, da de gik i high school. Luke var vokset op i Royal og kendte som sådan de fleste, hvilket gjorde det nemmere at drive forretning med dem. Efter mødet i banken kørte han ned til rådhuset for at mødes med sherif Nathan Battle.

Luke havde kendt Nathan gennem hele sin barndom. De gav hinanden hånden, og Nathan bad Luke tage plads. Luke tog en bankoverførsel op af lommen. ”Den her er til Double U og dækker skyldig skat og andet, der måtte skyldes på ranchen. Sig til, hvis du har brug for mere, men det beløb her burde dække det, far skylder. Jeg har været i banken, og Double U står nu i mit navn, og min far har ikke længere del i den. Det smerter mig at gøre det, men du skulle have set, hvilken forfatning han forlod den i.”

Nathan så på papiret, skrev en kvittering og tog en mappe frem. ”Det er det rigtige beløb, og her er det dokument, der beviser, at ranchen er din nu. Du voksede op på en fin ranch, og jeg er glad for, at du har holdt kontakten ved lige med os her i Royal. Jeg håber, at du vil kigge forbi Texas Cattleman’s Club engang.”

”Jeg ved ikke, hvor ofte jeg kommer hertil i fremtiden, så jeg vil ansætte nogle gode folk til at bestyre Double U. Jeg har en liste over dem, jeg overvejer. Kender du nogen af dem?”

Nathan tog listen og så på navnene. ”Ja. Jeg kender dem alle, undtagen Chet Younger. Jeg kan tjekke ham, hvis du synes.”

”Tak, men det gør jeg selv.”

Nathan lo, og han havde dybe smilerynker omkring de mørkebrune øjne. ”Ja, det kan du vel. Du kan sikkert finde mere information, end vores lokale politi kan grave frem. Vil du ikke slå dig ned her?”

”Nej, ikke foreløbig i hvert fald. Jeg har West-Tech, og jeg elsker mit arbejde.” Luke smilede venligt til Nathan. ”Tak for, at du ringede, Nathan. Scarlett McKittrick kom ud til ranchen og tog sig af de dyr, der stadig var i live. Hun udførte mirakler, og jeg havde virkelig ikke troet, at hun kunne redde dem alle, men det gjorde hun.”

”Hun er dygtig, og hun elsker også sit arbejde. Jeg er ked af at høre, hvad der er sket med din far, Luke.”

”Tja, han er selv ude om det. Han drak sig til problemerne.” Luke rejste sig og samlede papirerne samen. ”Det er en lettelse, at der ikke er mere gæld i ranchen nu. Jeg ville ikke kunne bære at lade den gå på tvangsauktion.”

”Det sker i hvert fald ikke nu. Den er din nu, og det ser ud til, at du får den op at køre igen.”

”Ja, det håber jeg. Det er godt at være hjemme igen. På flere måder.”

Nathan fulgte Luke hen til døren. ”Hvis du får tid, kan vi spise frokost på Royal Diner.”

”Ja, gerne. Tak igen, Nathan. Du reddede Double U, da du ringede til mig.”

Luke gik og havde det allerede meget bedre. Double U var hans igen, og han havde taget det første skridt hen imod at redde den og måske med tiden gøre den til den mest velfungerende ranch i Texas.

Luke havde også betalt sin fars regninger på plejehjemmet og ville betale alle fremtidige regninger.

Luke tog tilbage til The Bellamy og skiftede tøj. Han havde nu en lyseblå skjorte og mørkeblå bukser på. Præcis klokken 11 trådte Will Sanders ind i Lukes værelse, og de to mænd trykkede hinanden i hånden. Luke smilede til sin ven og lukkede døren bag ham. ”Jeg er glad for, at du er i live og har det godt.”

”Ja, det var lidt af et chok. Tak, fordi du kom til Royal, Luke. Jeg håber, du kan hjælpe med at følge pengestrømmen, for så tror jeg, at en stor del af mysteriet er løst.”

”Jeg skal gøre mit bedste, Will. Jeg skal mødes med Cole Sullivan her i eftermiddag, og så begynder vi.”

Luke lyttede, mens Will fortalte om, hvad der var sket med ham, og at alt efterhånden pegede på Rich Lowell, der havde udgivet sig for at være Will.

”For ikke at besværliggøre efterforskningen er der ikke mange, der ved så meget, som jeg lige har fortalt dig. Jeg samarbejder med politiet, og jeg har informeret dem om, at jeg har hyret Cole Sullivan til at hjælpe med efterforskningen,” forklarede Will.

Luke nikkede. ”Jeg skal nok holde tæt, Will. Jeg ved, at der er meget på spil for dig.”

”Du skal have tak for, at du vil hjælpe med at løse problemerne, der har forårsaget mange kvaler for flere mennesker i byen. Jeg er også bekymret for Jason Phillips og hans forsvinden. Hans bror Aaron hjælper med at passe Jasons datter, Savannah. Hun er trods alt kun seks år, og Jasons søster Megan og Aaron skiftes til at hjælpe til. De er med rette bekymrede for Jason, og jo mere vi finder ud af om Rich, jo værre bliver det.”

”Jeg har stadig svært ved at forstå det hele, så jeg kan ikke engang forestille mig, hvordan hans nærmeste har det,” bemærkede Luke.

Will nikkede mørkt. ”Du kan lige så godt få at vide, at Megan modtog urnen med asken, min aske, fordi hun skulle forestille at være min kone. Urnen blev leveret med en besked om, hvordan jeg døde. Politiet får beskeden analyseret af en håndskriftsekspert, og vi får resultatet snart. De tester også asken for dna.” Will kneb læberne sammen og løb hånden gennem sit sorte hår. ”Vi skal have svar hurtigt, før flere kommer til at lide. Alle mærker Richs bedrag på en eller anden måde. Han og jeg voksede op sammen.”

”Det er delvist grunden til, at han slap afsted med at udgive sig for at være dig,” sagde Luke. ”Han kender dig.”

”Det er et ubegribeligt bedrag. Rich var ikke ligefrem fattig, men derimod ret velhavende. Hvad i alverden fik ham til at gøre det?”

”Grådighed. Han var ikke lige så velhavende som dig,” sagde Luke. ”De fleste venner er glade på dine vegne over, at du er velhavende og har succes. Rich må have været vanvittig misundelig. Mere end vi kan forestille os.”

”Ja, det er nok rigtigt,” sagde Will og rystede på hovedet. ”Det er stadig rystende.”

”Ja. Livet er fuld af chokerende ting.”

Will nikkede. ”Undskyld. Jeg tænker kun på mine egne problemer. Du har vist også dine egne.”

”Ja, men jeg arbejder på det. Jeg har betalt ranchen ud i dag, så nu ejer jeg den. Utroligt, at min far forlod den i sådan en sølle tilstand. Rich Lowell var ude efter penge, og min far var ude efter sprut. Det er ynkeligt, Will. Jeg frygter, at jeg ender som ham en dag.”

”Du vil aldrig ende som din far, Luke. Aldrig,” sagde Will og rystede på hovedet og smilede. ”Det er helt sikkert. Du har så mange skønne ideer og er vanvittig dygtig, så lad være med at bekymre dig om, at du vil følge i din fars fodspor.”

”Jeg håber, du har ret. Nå, men jeg tager en snak med din privatdetektiv, og så ser vi, hvad vi kan finde ud af. Hvis vi kan finde bevis for, at Rich har taget pengene, har vi ham.”

”Tak igen, Luke. Jeg skal nok lade dig vide, hvis jeg hører mere, og du gør det samme. Pas på dig selv. Rich forsøgte at slå mig ihjel.”

”Det skal jeg nok. Stol på det.”

”Det vil være fantastisk, hvis det lykkes os at spore pengestrømmen,” sagde Will og klappede sin ven på skulderen. ”Og tillykke med, at du er på Forbes’ liste som den nyeste milliardær. Det er alletiders.”

”Tak. Jeg kom nu her tilbage til en masse problemer, og Silicon Valley er meget langt fra Royal. Men jeg håber, jeg kan være til hjælp her. Penge er papir, og papir efterlader et spor, og hvis Lowell tog penge fra Texas Cattleman’s Club, bør vi kunne finde ud af mere om det.”

”Rich må have nogle bankkonti, hvor han sætter penge ind og hæver fra,” foreslog Will.

Luke nikkede. ”Jeg har nok at gøre med ranchen i dagtimerne, men jeg kan arbejde på det om aftenen, hvis du eller Cole giver mig al den information, I har omkring tyverierne.”

”Tak igen. Jeg ved, du har mere end nok at gøre her. Du aner ikke, hvor gerne jeg vil stå ansigt til ansigt med Rich og spørge ham, hvordan i alverden han kunne få sig selv til at såre så mange mennesker på den måde.” Will var vred. ”Jeg burde ikke have overlevet, da han skubbede mig overbord. Jeg blev da heldigvis reddet, men der er stadig sorte huller i min hukommelse.”

”Vi fanger ham. Det skal vi bare.”

De to mænd tog afsked, og Luke lukkede døren bag Will og foretog nogle telefonopringninger. En halv time senere gik han nedenunder og satte sig ind i sin pickup og kørte ud af Royal for at mødes med privatdetektiven i Brinkley.

Klokken 13 mødtes Luke med Cole Sullivan på hans hotelværelse.

”Tak, fordi du kom hertil,” sagde Luke og satte sig. ”Jeg syntes, det var bedre at mødes her end i Royal.”

”Det er jeg enig i. Jeg ved, du mødtes med Will før frokost. Det var godt,” sagde Cole.

”Ja, jeg er opdateret. Jeg har min bærbare med, så jeg kan vise dig vores nyeste i software til at opspore bedrageri.”

”Der sker noget hele tiden, og jeg skal vist til at lære noget nyt.”

”Jeg håber, jeg kan hjælpe med at fange Rich. Vi voksede op sammen, og vi kender hinanden godt.”

Cole nikkede. ”Hvis vi kan spore pengestrømmen, burde vi kunne finde Rich.”

”Det kan kun gå for langsomt.”

Luke var nu klar til at se på de tal og informationer, som Cole havde fundet frem til. De to mænd studerede tingene i en times tid og aftalte, at Cole skulle informere Luke om nyt, der måtte dukke op.

De to mænd tog afsked, og Luke kørte tilbage til Royal. Han havde samtaler med tre mulige kandidater til at bestyre ranchen og to samtaler med en entreprenør, der skulle bygge en ny hovedbygning.

Da han nåede frem til Royal, købte han en sort sportsvogn og fik den leveret til sit hotel.

Samme aften sad han og spiste middag alene på hotelværelset og tænkte tilbage på Scarlett, og da han holdt hende i sine arme og kyssede hende. Hun havde gengældt hans kys. Hendes kys havde været hedt og skreg på mere. Han ville så gerne holde hende igen, men han burde hverken kysse hende igen eller se hende igen, men han kunne ikke få hende ud af hovedet. Hvorfor var det så skønt at være sammen med hende?

Han havde lyst til at ringe til hende, invitere hende ud, tage hende med tilbage til hotellet og elske med hende hele natten. Der var lige så stor chance for, at det ville ske, som at Rich Lowell ville dukke op i Royal og melde sig selv til politiet.

Scarlett ville sikkert ikke tale med ham mere og ville bede ham holde sig væk fra McKittrick-ranchen. Luke tog en dyb indånding. Han måtte slå Scarlett ud af hovedet og gøre det, han var rejst hertil for at gøre, og så tage tilbage til Californien, hvor han passede bedre ind. Med hans familiehistorie og gener ville han aldrig være den rette for Scarlett. Men det var uhyggelig svært at glemme hende.

*

Næste morgen vågnede Luke tidligt ved, at hans mobil ringede. Det var Will.

”Vi skal mødes i al hemmelighed på min ranch i dag. Kan du være her klokken 11?”

”Ja.”

”Tak. Jeg vil gerne høre, hvad du ved. Vi skal holde mødet hemmeligt, så ikke et ord til nogen.”

”Helt i orden. Vi ses.” Luke lagde mobilen fra sig, strakte sig og satte sig op. Han havde sovet længe i dag. Normalt stod han op klokken fem.

Hvorfor ville Will have et møde? Nå, det ville han snart finde ud af. Han ville også tage ud til Double U og se til sine dyr. Entreprenøren ville starte i dag med at rive det hus ned, som Luke var vokset op i. Det hele ville være jævnet med jorden om få timer, og der ville være en tom grund at starte forfra på.

Skulle han bygge på det samme sted? Der stod nogle store træer på grunden, blandt andet et stort egetræ, som nok var over hundrede år gammelt. Det var nok smartest at bygge et nyt hus, der hvor det gamle havde stået.

Han havde ikke travlt, men jo før han kunne få ansat nogle gode folk, jo før kunne han rejse væk igen til sin elskede Silicon Valley og lade en anden overtage driften af Double U.

Hans tanker gik igen tilbage til Scarlett. Uanset hvor meget han forsøgte at koncentrere sig om andre ting, dukkede hun frem i hans tanker. Han smilede bredt. Han ville køre ud og se til kvæget, og han ville ringe til hende, hvis han fandt nogle syge dyr. Mest fordi han gerne ville se hende igen, men også fordi hun var en sand mirakelmager, hvad syge dyr angik.

Hun havde altid haft et naturligt forhold til dyr og var ikke bange for dem. Han kunne huske, at hun som 15-årig var gået hen til en kvæstet hund, der havde været aggressiv og knurrede. Han smilede ved mindet om, at han havde sagt, at hun skulle holde sig væk fra den, men hun havde holdt en hånd frem med en godbid til hunden. Hun var begyndt at synge, og hunden var holdt op med at knurre, og havde taget godbidden. Idet hunden tog godbidden, gav hun den lynhurtigt en indsprøjtning med noget smertestillende. Efter få sekunder var hunden faldet til ro, og Scarlett havde løftet den op og taget den med.

Luke havde senere spurgt hende, hvor hun havde sprøjten fra, og hvor hun havde lært at give dyr en indsprøjtning. Hun havde set på ham og sagt, at hun jo arbejdede en dag om ugen for byens dyrlæge, og hun havde lært, hvordan og hvor man skulle give en hund en indsprøjtning med smertestillende medicin, og at hun selv ville være dyrlæge en dag.

Luke smilede og rystede på hovedet.

Klokken 11 præcis ankom han til Wills hus på ranchen Ace in the Hole, som var en af de fineste af slagsen i Texas i stærk modsætning til hans egen faldefærdige ranch.

Der holdt flere biler i indkørslen. Hvor mange mennesker kendte til det, der var sket? En butler førte Luke ind i det lokale, hvor alle var samlet, og Will kom hen og hilste varmt på Luke.

”Godt, du kom. Cole er her også. Han mener, at sporet af pengestrømmen bliver en stor hjælp.”

”Det håber jeg. Jeg skal som sagt gøre mit bedste.”

Will smilede skævt og rystede på hovedet. ”Tak. Mere kan jeg ikke bede om.”

”Jeg håber, mødet vil kaste noget lys over sagen.”

”Ja. Tak for, at du kunne komme med så kort varsel.”

”Helt i orden.”

Luke fik øje på Aaron Phillips med det mørke hår og brede skuldre i den anden ende af lokalet. Luke gik hen mod ham og hilste på andre på vej derhen. Scarletts storebror, Toby McKittrick, var der også, og Luke svor, at hvis blikke kunne dræbe, ville han falde død om på stedet. Han nøjedes med at nikke kort til Toby, der bare stirrede koldt på ham.

Luke kunne ikke bebrejde Toby for hans opførsel. Han beskyttede bare sin familie. Luke ville altid have dårlig samvittighed over, at han havde såret Scarlett, men hvis han havde friet til hende, da hun var 16, ville Toby sikkert have jagtet ham med et jagtgevær og bede ham forsvinde ud af hendes liv. Luke fortrød ikke, at han og Scarlett ikke var blevet forlovet dengang. Han var 18 år og slet ikke klar til ægteskab og troede heller ikke, at Scarlett var det. Hun havde derimod troet på, at hun var klar.

Luke gik rundt i lokalet og hilste på venner fra sin skoletid. Næsten alle mændene i lokalet var medlemmer af Texas Cattleman’s Club, og Nathan Battle var en af dem.

”Tak igen, Nathan. Det ville have været et frygteligt slag, hvis ranchen var gået på tvangsauktion.”

”Ja, men du ejer Double U nu, så der er ingen fare for at miste den. Held og lykke med genopbygningen.”

”Tak.” Luke smilede og gik hen for at hilse på Jasons bror, Aaron.

”Jeg er ked af, at din bror er forsvundet, Aaron.”

”Tak, Luke,” svarede han bekymret. ”Det er derfor, vi holder møde. Der er dukket mere information op, og den gode nyhed er, at vi nu ved lidt mere, og at vi har et svar.”

”Jeg kom til en sand hvepserede, da jeg ankom til Royal. Problemer med min far og alt det med, at Will dukkede op til sin egen mindehøjtidelighed.”

”Ja. Velkommen hjem,” bemærkede Aaron tørt. ”Jeg er ked af, at din far er syg.”

”Tak. Jeg vil ikke trætte dig med alt det, min far har gjort. Pas på dig selv, Aaron.”

Luke gik hen for at hilse på Rand Gibson, der var Wills højrehånd i det driftige solenergifirma Spark Energy Solutions.

”Tillykke med, at du nu er på listen i Forbes,” sagde Rand og trykkede Luke i hånden.

”Tak. Jeg beskæftiger mig med det, jeg elsker, og det gør du vist også.”

Før Rand kunne svare, tog Will ordet ud over forsamlingen: ”Vi må hellere starte mødet. Tak, fordi I kom med så kort varsel. Jeg ved, at I har måttet slippe alt, hvad I havde i hænderne, så jeg skal gøre det kort,” sagde Will. ”For det første har min privatdetektiv, Cole Sullivan, opdaget, at Jason er blevet kidnappet og måske er han i største livsfare. Cole opfordrer alle, der ved noget om sagen, til at stå frem, så man kan arbejde på at få Jason hjem.” Will så ud over forsamlingen. ”Hvis nogen her ved noget, kan I tale med politiet eller Nathan. Selv om det kan synes ubetydeligt, så fortæl det alligevel til myndighederne.”

Nathan viftede med hånden og sagde: ”Lige nu kan vi kun bede til, at Jason stadig er i live,” tilføjede han.

Luke tænkte på urnen med asken ved Wills falske mindehøjtidelighed. Det kunne tyde på, at det var Jasons aske.

Hvordan kunne Rich Lowell, der var vokset op med alle de tilstedeværende mænd, bedrage alle på så grusom vis? Det spørgsmål havde ingen svar på.

*

Da mødet var færdigt, tog Luke afsted til Double U for at mødes med entreprenør Abe Ellison og driftsleder Reuben Lindner, som Luke havde ansat til at drive ranchen. De tre skulle gennemgå det forestående arbejde.

Han tilbragte de næste tre timer med at tale med entreprenøren om huset og de andre bygninger, og Reuben tog tilbage til Royal for at have samtaler med cowboys, som skulle arbejde på Double U.

Da Lukes møde med entreprenøren var færdigt, kørte han ud og fodrede kvæget. Han fandt næsten øjeblikkeligt en syg kalv. Det var lige noget for Scarlett, så han sendte hende en sms. Luke fik en følelse af tab, men det var en følelse, han var blevet vant til. Hvordan kunne hans far lade stå til på den måde og lade dyrene sulte og ignorere gælden bare for at drikke sig fra sans og samling? Luke tænkte på Scarlett. Selv om han så var den sidste mand på jorden, fortjente han hende ikke, og han burde ikke blive viklet ind i hendes liv. Tænk, hvis han endte som sin far.

Luke fik ikke nogen sms tilbage fra Scarlett og kunne heller ikke ringe hende op, så han satte sig ind i sin pickup og kørte hen til McKittrick-ranchen. Da han nærmede sig huset, så han Scarlett og hendes mor sidde i gyngestole på verandaen. Han steg ud af sin pickup og gik op mod huset og blev mødt af Scarletts hunde. Han standsede op og klappede dem, så de kunne falde til ro. Han fortsatte mod verandaen med hundene i hælene, og han så på mrs. McKittrick og på Scarlett og blev forbløffet over synet, der mødte ham. Scarlett sad med et lille barn i armene.

Joyce McKittrick vinkede til Luke og gik ind i huset. Han gik op ad trappen og hen mod Scarlett, alt imens hans puls hamrede afsted. Hun så ganske henrivende ud i en stram rød T-shirt og stramme jeans og det lille barn i armene.

Luke vidste ikke noget om småbørn. Den lille dreng havde tykt, krøllet sort hår, store øjne med lange øjenvipper og smuk gylden hud. Luke klappede en af de store hunde og gik hen til Scarlett. ”Er du babysitter?” Han vidste, at Toby og Naomi havde en lille pige, så det var ikke hendes niece.

Scarlett så på ham og løftede hagen. ”Nej, jeg er ikke babysitter. Det her er Carl. Min søn.”

Luke var fuldstændig forbløffet og så på barnet. ”Er han din?”

”Han er adopteret. Jeg kan ikke få børn, Luke.”

Luke stod som forstenet og så skiftevis på barnet og på Scarlett. Hvorfor havde ingen fortalt ham om Scarletts barn, da man fortalte ham, at hun havde været forlovet, og at fyren havde forladt hende?

”Hvorfor vil du have et barn, Scarlett?” udbrød han og stirrede på den lille fyr.

”Jeg troede, jeg skulle giftes med Tanner, og vi ville have et barn, så vi begyndte adoptionsprocessen. Det tager tid at adoptere, men Tanner forlod mig, og brylluppet blev aflyst, og kort tid derefter var Carl klar til at blive adopteret. Tanner rejste vist til Chicago. Jeg har ikke set ham siden.” Scarlett strøg den lille dreng kærligt over hovedet.

”Adoptionsmyndighederne godkendte adoptionen, og jeg gik igennem alt det juridiske, og nu er jeg alenemor.”

”Tillykke. Det klæder dig, Scarlett. Du kan lide at finde dyr, du kan tage dig af, og hvorfor ikke også et barn,” bemærkede han. Hun havde så meget at give, og det kom til udtryk i alle aspekter af hendes liv.

”Hvad vil du her, Luke?” spurgte hun køligt.

”Nå, ja, det var jeg lige ved at glemme. Jeg har fundet en syg kalv, og jeg kan ikke hjælpe den.”

Scarlett rejste sig øjeblikkeligt og gav barnet til Luke. ”Jeg henter mine ting. Hold lige Carl,” sagde hun. ”Hold øje med ham.”

Luke kunne ikke huske, han nogensinde havde holdt et barn i armene. ”Scarlett, jeg kan ikke …”

”Jo, selvfølgelig kan du det. Han bider ikke. Han har kun én tand,” udbrød hun og forsvandt ind i huset. Luke var ikke i tvivl om, at hun lo.

Han blinkede og så ned på det lille barn, hun havde overladt til ham. Han holdt Carl under armene, men det var vist ikke måden at holde et barn på, så han satte sig med den lille dreng på sit skød.

”Dav, Carl,” smilede han, og hans hjerte hamrede af frygt for at skræmme den lille fyr. ”For pokker, Scarlett. Hov, undskyld, Carl. Nå, du er heldigvis for lille til at sladre. Godt, du ikke blev bange.” Han smilede til Carl, og drengen smilede tilbage og viste smilehuller. Lukes hjerte smeltede.

”Du er en sød unge, Carl,” sagde han og følte sig godt tilpas med den lille fyr. ”Du hverken skriger eller græder eller skærer ansigt. Du er nok ligeglad med, at jeg absolut intet ved om småbørn.”

Carl klukkede, og Luke lo, netop som Scarlett kom tilbage.

”Nå, ser man det, mr. Ved-ingenting-om-småbørn. Du har fået ham til at le og være glad.”

”Han ved ikke, han sidder på skødet af en skrækslagen mand, der aldrig har holdt et barn i armene før.”

”Så er det da også på tide, og Carl er god at øve sig på. Det går rigtig fint. Du får topkarakter,” smilede hun. Han gengældte hendes smil med hamrende hjerte.

Han mindedes de sjove stunder med Scarlett, da de datede i high school, og at de havde leet meget. Det gav ham en knude i maven, da de lo sammen nu, og han sad med hendes barn på skødet. Det føltes så rigtigt. Hvilket jo var latterligt. Han var hverken interesseret i børn eller i at stifte hjem og familie, og det ville aldrig gå med Scarlett, for hun ville ikke. Hun var kun positiv omkring ham, når det drejede sig om dyr og hendes barn.

”Jeg tror på, at børn og dyr kan mærke, hvis man er bange for dem, eller hvis man ikke ved, hvad man skal gøre. Carl er helt ligeglad.”

”Han kan lide dig,” sagde hun og lo. ”Du vil være en god far, Luke. Hvem skulle nu have troet det?”

”Scarlett,” brummede han. ”Jeg vil på ingen måde være en god far. Glem det.”

Scarlett lænede sig ind mod ham og plirrede med øjnene og drillede ham og flirtede med ham. ”Jeg vil ikke glemme den meget tiltrækkende side af din personlighed.”

Luke trak vejret dybt. ”Det fører kun til problemer, Scarlett.”

Scarlett lo, tog barnet og trådte væk.

”Jeg giver Carl til mor, og så kan vi tage afsted. Jeg kan køre selv.”

”Glem det. Jeg tager dig med til ranchen og kører dig hjem senere.”

Hun nikkede og gik for at give Carl til sin mor. Luke tænkte over, hvor sjovt de havde haft det, da hun var yngre og flirtende og vanvittig sexet. Han tørrede sig over panden. Det havde været så nemt for hende at tænde en ild mellem dem.

Han var stadig forbløffet over, at hun havde et barn. Han var en sød og glad lille unge, hvilket gjorde det hele noget nemmere. Det havde faktisk været sjovt at sidde med den lille, og det overraskede ham. Han kunne ikke huske, at han nogensinde havde holdt et barn.

Scarlett kom tilbage efter et par minutter. ”Skal vi køre?”

”Ja. Og tak, Scarlett. Du er min redningsplanke igen. Jeg har virkelig hårdt brug for dig igen. Den lille kalv er meget syg, og jeg ved ikke, om den er i live, når vi kommer hen til den, men jeg måtte gøre et forsøg på at redde den,” sagde han.

”Jeg vil gøre alt i min magt for at redde den, Luke. Det lover jeg.”

”Det tvivler jeg ikke på.” Han smilede til hende. ”Du kan tage to hunde med som vagthunde i aften. Medmindre du skal tilbage til dit barn, tror jeg, du kommer til at blive oppe hele natten. Vi har ranchen for os selv. Milt Dawson, der er leder for vores cowboys, sagde, at der huserer vandaler rundt omkring. Jeg kan køre dig hjem, hvis du er bange, men han mener ikke, at der er grund til at være bange.”

”Jeg er ikke bange Jeg bliver nok ved kalven,” sagde Scarlett.

”Jeg vil gerne sove i fred uden at skulle holde øje med, at der kommer nogen. Er det i orden, at vi tager et par af dine hunde med?”

”Ja, selvfølgelig.”

Scarlett fløjtede, og et dusin hunde kom løbende hen til dem. Hun valgte to og fik dem hurtigt op på ladet. ”Så er vi klar. Det er et par gode vagthunde.”

Han lo. ”Du kunne være dyretræner. Du har mange talenter.”

”Jeg kender dem, og de kender mig. De er kloge, og de gør det, jeg vil have dem til.”

”Det ville jeg også gøre, hvis du kløede mig på maven og klappede mig på hovedet,” sagde han, og hun lo.

”Du kan simpelthen ikke lade være, vel? Nogle ting forbliver uforandrede.”

”Du får min frække side frem,” drævede han og gav hende et hurtigt upersonligt kram.

Det skulle have været upersonligt, men det var det ikke for ham. Han holdt bildøren for hende, og da hun gik forbi ham og steg ind, duftede han hendes besnærende parfume. Han fik lyst til at holde hende og kysse hende, og han lod blikket glide ned ad hendes krop og de stramme jeans og hendes lange ben. Han begærede hende med hele sin krop, men hans sunde fornuft sagde ham, at han skulle holde det i ave. Hun satte sig ind, og han lukkede døren, trak vejret dybt og ville ønske, at han måtte kysse hende bare én gang. Men en gang til var ikke nok. Han ville kysse hende i en uendelighed.

”Jeg sætter pris på, at du vil forsøge at redde kalven,” sagde hun, mens de kørte ned ad landevejen.

”Jeg fandt en lille flok i en kløft på vestsiden af ranchen. Kalven er omkring en uge gammel. Moren er heller ikke rask, men den og et dusin andre køer har overlevet. Koen lader mig komme til kalven, og det er, som om hun ved, at jeg prøver at hjælpe hendes kalv. Eller også er hun for syg og svag til at jage mig bort.”

”Uha, hun er virkelig syg. Vi må gøre, hvad vi kan.”

”Tak, fordi du ville komme med så kort varsel,” mumlede han. De var så høflige overfor hinanden. Hun havde ikke været specielt forsigtig og høflig, da han kyssede hende forleden aften. Hans puls hamrede afsted, da han tænkte på det. Ville han få chance for at kysse hende igen? Han var ikke i tvivl om, at hun ville blive hele natten, hvis det var nødvendigt for at redde kalven.

”Det er helt i orden.”

”Jeg ejer ranchen nu,” tilføjede Luke. ”Jeg har betalt hele fars gæld ud, det være sig kreditforeningslånet, andre lån og skyhøje regninger. Jeg vil vædde med, at nogle af medarbejderne ikke fik deres løn til sidst. Nogen af dem har måske taget noget kvæg med som erstatning for den manglende løn, og det håber jeg faktisk. Det generer mig, at far undlod at betale sine medarbejdere. Vi havde for det meste dygtige folk, der gjorde et godt stykke arbejde. Jeg har hyret en mand, der kan bestyre ranchen. Han hedder Reuben Lindner, og han er velkvalificeret. Kender du ham?”

Hun rystede på hovedet. ”Nej, men jeg er jo ikke rancher.”

”Jeg har også hyret Abe Ellison til at bygge huset.”

”Ham kender jeg. Han byggede min klinik. Han er dygtig, og han arbejder også i Dallas.”

”De river snart huset ned, så de kan komme i gang med at bygge det nye hus.”

”Bliver det et hus som det, du har i Silicon Valley?” spurgte hun.

Han så forbavset på hende. ”Hvordan kender du til mit hus i Silicon Valley?”

”Det har været i bladene.”

”Nå, så du har læst om mig?” spurgte han overrasket. Hun rødmede dybt, og han ville bare række ud og tage hende i sin favn.

”Ja. Jeg læser altid de artikler, jeg finder i blade eller aviser, om en tidligere skolekammerat,” sagde hun og så ud ad vinduet. ”Tak for, at du gav mig chancen for at redde kalven. Jeg er glad for, at du ikke bare aflivede den.”

”Måske kan du trylle lidt mere.”

”Jeg kan da prøve.”

”Du har i øvrigt en dejlig søn, Scarlett.”

Hendes øjne funklede glad. ”Han er min verden nu, og min mor og Toby elsker ham. Min brors lille pige, Ava, og Carl vil få meget fornøjelse af hinanden, når han er gammel nok.”

”Ville din eksforlovede ikke have børn?”

”Jo. Hans familie har penge, og de pressede på, for at han skulle få sig en arving. Da han fandt ud af, at jeg ikke kunne blive gravid, havde han nær forladt mig. Så vi besluttede os for at adoptere, men adoptionsprocessen trak ud, og Tanner forlod mig. Jeg tænkte på at aflyse adoptionen, men adoptionsbureauet ringede til mig, inden jeg fik taget en beslutning. Resten kender du.”

”Det må have været en vanskelig beslutning at opfostre barnet alene.”

”Ja, det var det, men det var det bedste, jeg nogensinde har gjort. Selv om jeg ville blive alenemor, blev jeg godkendt til at adoptere, fordi jeg har mor og Toby og Naomi, der kan hjælpe mig. Jeg er så glad for, at jeg gjorde det. Jeg elsker lille Carl overalt i verden, og han er den sødeste unge. Jeg regner ikke med at få flere børn.”

”Han er rigtig sød,” sagde Luke og blinkede til hende. ”Det var bare et chok at se dig med et barn.”

”Jeg er lykkelig. Carl og mit job er min verden, Luke. Jeg tror, at mit kald er, at jeg skal tage mig af andre mennesker og dyr. Det har jeg gjort hele mit liv.”

”Det er godt, at der er mennesker som dig i verden. Der er brug for jer.”

”Jeg har et godt liv,” sagde hun.

”Det har vi begge. Du gør dit og elsker det, og jeg gør mit og er også ret tilfreds med det. Mit job er også min verden. Far og jeg er vokset fra hinanden i løbet af årene. Det er trist, men sandt. Han er den eneste, jeg har tilbage af min familie.”

”Det er jeg ked af,” sagde hun og gav hans håndled et klem. Da hun rørte ved ham, var det som et elektrisk stød, og han tog en dyb indånding. Scarlett slap hans håndled og rødmede. Hun undgik at se på ham, men hun trak også vejret dybt. Berøringen havde også gjort noget ved hende, og det tændte ham som aldrig før.

”Uanset hvad, så er familien vigtig. Jeg føler, jeg burde have gjort mere, men jeg kan kun tage det herfra og prøve at forbedre tingene. Jeg vil redde ranchen, og du hjælper med at redde dyrene. Det er en begyndelse. Jeg havde ikke ventet at komme hjem til sådant et rod, men takket være dig har vi reddet dyrene. Jeg mister måske kalven, men resten har det vist godt. Ingen af dyrene har været så syge, som kalven er.”

”Som jeg sagde, vil jeg gøre alt, hvad jeg kan, for den.”

Luke smilede. ”Du gør altid mere, end man kan forvente. Mens du er her, vil jeg se til kvæget for at se, om der er brug for hjælp.”

Han drejede ned ad den velkendte vej mod sit hjem. Da de kørte hen til laden og steg ud, hørte han koen med kalven brøle i indhegningen ved laden. ”Hun vil have sin kalv,” sagde Luke.

”Jeg ser på hende og giver hende noget beroligende. Men lad os se på kalven først. Den er måske i kritisk tilstand.”

Scarlett gik om for at lade hundene hoppe ned fra ladet.

”De bliver hos mig,” sagde hun til Luke, der smilede.

”Det ville jeg også gøre,” sagde han, og hun rystede smilende på hovedet.

Luke tog hendes arm, og de gik hen til laden. Han behøvede ikke tage hendes arm, men han kunne ikke lade være. Han længtes vanvittigt efter at tage hende i sine arme og kysse hende igen. Det var godt at tilbringe tid sammen med hende, og det havde føltes naturligt og rigtigt at være sammen med hende og lille Carl. Det var latterligt, men han kunne ikke gøre for det.

Han skulede. Scarlett havde næsten smidt ham ud fra sit hus, og den eneste grund til, at hun var sammen med ham, var, fordi hun havde en svaghed for dyr, der var i vanskeligheder. Og dog. Hun reagerede, hver gang han rørte ved hende. Han burde koncentrere sig om arbejdsopgaverne, men den pokkers kvinde var kommet ind under huden på ham, og han anede ikke, hvordan han skulle tøjle sine følelser.

Hans hånd klemte blidt om Scarletts overarm, og han fantaserede om at vende hende om, trække hende tæt ind til sig og kysse hende igen. Hun ville gengælde hans kys med sine brandvarme læber, som fik ham til at skælve og praktisk talt selvantænde.

”Hvor er kalven, Luke?” Scarlett så bestemt på ham, og det gik op for ham, at hun havde spurgt et par gange.

”Undskyld. Jeg faldt i staver. Jeg tænkte på, da du og jeg elskede i laden.” Det var ikke helt sandt, men det fik hende til at rødme.

”Fokusér på problemerne her, Luke. Det er længe siden, så glem det.”

Luke lænede sig frem. ”Jeg kan under ingen omstændigheder glemme den tid, vi tilbragte sammen, og når vi kyssede. Også da vi var i laden. Hvis du ikke kan huske det, kan jeg fortælle dig …”

”Du kan lige vove at sige noget om det, Luke!” Scarlett stirrede på ham. ”Hvor er den syge kalv?”

Luke førte hende hen til en boks, og hun knælede ned i høet og åbnede sin taske.

”Send mig en sms, hvis du får brug for mig,” sagde Luke. ”Jeg går ud og ser, om der er flere dyr, der har brug for din behandling, før du tager hjem.”

”Det siger vi så,” sagde hun uden at se op. Havde hun overhovedet hørt ham?

Luke gik gennem laden, standsede op og stod og stirrede ud i luften og tænkte på Scarlett og deres elskov. Han stønnede og forsøgte at få hende ud af tankerne og fokusere på at finde dyr i nød. Men det var umuligt for ham at ryste minderne om deres elskov af sig.

Hans eneste ønske var at tilbringe en nat med hende, men var der overhovedet en chance for, at det kom til at ske?

4

Scarlett arbejdede hurtigt. Kalven var underernæret og syg, og ligesom tilfældet var med de andre syge og svage heste og kvæg, havde rovdyr forsøgt at tage livet af den. Hun håbede, at det ville lykkes hende at redde kalven. Hun gik ud for at finde kalvens mor, der nu var beroliget. Koen havde også skader. Alle svage og skadede dyr var nemt bytte for rovdyr, men Scarlett havde en mistanke om, at kalvens mor var blevet angrebet, mens hun forsøgte at beskytte sin kalv mod rovdyr.

Luke bestilte middag igen, og de spiste hamburgere omkring klokken 22 om aftenen.

”Jeg tror, kalven vil overleve, men jeg har sendt en sms til Toby om at hente den i morgen tidlig og køre den til Royal Veterinary Hospital. Den har været udsat for angreb, sikkert fra prærieulve. Utroligt, at den har overlevet.”

”Det er sikkert takket være koen. En flok prærieulve giver sig ikke umiddelbart i kast med at angribe en ko med kalv.” Luke så hende ind i øjnene og smilede. ”Jeg har sagt det før. Du er en sand tryllekunstner med dyr. Jeg har sendt flere penge. Du burde have dem i morgen.”

”Du har betalt din regning.”

”Det er lidt ekstra penge. Brug dem til at redde nogle dyr. Du sagde, at du behandler alle slags dyr.”

”Ja, jeg behandler alle dyr, der har brug for det.”

”Så er det et bidrag til at hjælpe dyrene.”

Scarlett smilede til ham. ”Tak, Luke. Det er sødt af dig.” Der hang en batteridreven lygte på en bjælke, og den kastede et blødt, gyldent skær over boksen, hvor de havde siddet og spist. Kalven var i boksen ved siden af, og Scarlett kunne høre den trække vejret.

Luke sad i lygtens gyldne skær, og hun kunne ikke lade være med at række ud og tage hans hånd. ”Jeg sætter jeg stor pris på det. Uanset hvor stort beløbet er,” sagde hun blidt.

Hun slap hans hånd. Hun burde ikke have rørt ved ham, og han lagde sin hånd på hendes for at holde hende fast. Hans varme, hungrende blik fastholdt hendes, og hendes hjerte hamrede vildt. Hun kunne huske, hvordan det var at være i hans favn og hans kys, der kunne få hendes puls op og tænde hendes begær.

Hun ville have ham, selv om han havde såret hende tidligere. Hun ville ikke opleve det igen, og Carl skulle for alt i verden ikke udsættes for det. Men det var Luke, og han holdt hendes hånd og så op hende, som om hun var den sidste kvinde på jorden, og hans øjne funklede af begær. Han rejste sig og trak hende op at stå.

Hendes sunde fornuft sagde, at hun skulle trække sig væk, flytte sig, sige nej til ham, men hun kunne ikke. Hun ville have ham. Hun så på hans mund og så ham ind i øjnene.

”Et kys skader ikke, Scarlett,” sagde han hæst, og hans sexede stemme var som et kærtegn. Hendes hjerte dunkede, og selv om hun ihærdigt forsøgte, kunne hun hverken sige nej eller flytte sig væk fra ham.

”Hvis vi kysser, vil vi ikke kunne stoppe,” hviskede hun. ”Jeg vil ikke risikere at blive såret.”

Hans øjne funklede. ”Et kys. Det er det hele. Et kys mellem gamle venner,” sagde han og trak hende ind til sig.

Nu var hun i Lukes favn, og hun druknede i hans blågrønne øjne, og hans lækre mund var lige over hendes. Hun ville have hans kys og gengælde det. Hendes sunde fornuft forsvandt hurtigt i hans hungrende blik. Der var ingen tvivl om hans intentioner. Han lænede sig frem, og hun var sikker på, at han kunne høre, hvor højt hendes hjerte slog. Hun lagde armene om halsen på ham og lukkede øjnene, da hans mund blidt dækkede hendes.

Scarlett stønnede af begær. Hun ville kysse ham, indtil han var lige så hed og ivrig og fuld af begær, som hun var. Han holdt hende tæt til sin muskuløse krop og løb hånden ned over hendes ryg og hendes bagdel og spredte benene og pressede hende op ad sit stive lem.

Han lænede sig ind over hende, og hans tunge legede med hendes. Hun gengældte sultent hans kys, indtil han begærede hende så meget, som han aldrig havde begæret nogen. Han skulle huske deres kys, når han rejste tilbage til Silicon Valley til sin højteknologiske verden. Det skulle gå op for ham, at han havde overskredet sine egne grænser ved at kysse hende.

Hun løb fingrene gennem hans hår og stak sin tunge ind i hans mund og bevægede hofterne mod ham, indtil han stønnede. Luke havde taget hendes hjerte, da hun var 16, og hun troede, hun var ovre ham, men da han kyssede hende på denne måde, gik det op for hende, at hun slet ikke var ovre ham. Han kunne komme ind i hendes liv igen, få hende til at smelte og sætte ild til hende med længsel og begær. Hun ville have alt, han kunne give, og omvendt.

Scarlett kunne huske, hvor forelsket hun havde været i ham, da de gik i high school, og hendes hjerte bankede hurtigere ved tanken om at elske med ham nu, hvor han var en voksen mand. Men hun risikerede at forelske sig i ham. Carl måtte for alt i verden ikke blive såret. Hvis Luke virkelig var tilbage i hendes liv, ville han også blive en del af hendes barns liv, og Carl ville ikke få svært ved at elske Luke.

Hun havde ikke grædt mange tårer, da Tanner forlod hende, og hun havde taget bruddet som en voksen og fornuftig kvinde. Hun vidste også, at hun aldrig havde været forelsket i Tanner. Han havde været sjov og spændende at være sammen med, men der havde ikke været den samme gnist mellem dem som mellem hende og Luke.

De tanker fløj gennem hendes hoved, mens hun kyssede Luke, men tankerne blev hurtigt afløst af overvældende begær. Hun var i Lukes arme, og han kyssede hende begærligt. Hun ville have alt ved ham, hans hænder, hans mund, hans stærke, muskuløse krop og hans tykke, stærke lem. De skulle ikke være sammen, og der kunne da slet ikke blive tale om ægteskab eller noget længerevarende forhold. Der ville kun være i nat. Ville hun blive såret, hvis de elskede bare en gang? Ville hun blive såret, hvis de ikke elskede?

Hun havde ikke lyst til at se tilbage på det med længsel og fortryde det. Livet skulle leves.

Hun bevægede hofterne mod ham og gned sig mod hans stive lem og løb hænderne ned ad hans ryg og ned over hans bagdel.

Hans øjne var mørke af begær. Han ville have hende. Ingen tvivl om det.

”Luke,” hviskede hun. Hun ville elske i nat og gøre alt det, hun havde drømt om. Hun begyndte at knappe hans øverste skjorteknapper op og trække skjorten op af hans jeans.

Han trak blusen af hende og smed den til side. Han gispede, da han så på hende, og han hægtede hendes bh op og tog om hendes bryster og stønnede længselsfuldt.

”Smukt,” hviskede han og løb tommelfingrene let over hendes brystvorter.